I 



179 



sal közvetlen varrány segedelmével szorosan egyesülnek; kivéve 

 az alső állat, mely finom vékony tokszálag által van a koponyához 

 kötve. 



Ahomlokcsontok — ossa frontis — felülről simák, la- 

 posak, oldalsó fölületök, melyek a halántéknak mellső fölszinét 

 teszik, félholdképp kivájottak; alulról lefelé hágó lemezei által 

 egyesülnek a felső állcsonttal, mi által az orrüreg külső falának 

 egyik részét alkotja , mi e csontra nézve anynyiban nevezetes is , 

 menynyiben belfólszine igen keveset járul a koponyaürnek kiegé- 

 szítéséhez; miért — ha szabad volna — inkább az arczcsonthoz 

 számithatnók. 



A közép és oldal falcsonto knak — ossa bregmatis — kül- 

 ső fölszine domború ; a középsők mint fejtető — vertex — az ol- 

 dalsók mint halántékok — tempóra — tűnnek elé ; emezt tökéle- 

 tesen bétakarja a széles halántékizom, min a fekete pontocskányi 

 szemgolyócska nyugszik. Az oldalsók hátsóképp a nyakszirt- és 

 négyszögű csontokkali egyesülésnél háromszögű kivájult ívekbe men- 

 nek át ; ezekben egy , a koponyaüregbe ható lik vehető észre (hi- 

 hetőleg a közép agykérütér számára); mellső és alsó szélök egyesül 

 az íkcsont felhágó nagy szárnyával ; minek következtében a kopo- 

 nyaüregnek nemcsak felső , közép s oldal-, hanem némileg alapré- 

 szét is képezik. 



A koponyának tulajdonképpi hátsó falát s alapja egy részét 

 teszi a nyakszirtcsont — os occipitis — , ennek nyakszirti 

 része négy zúgd , inkább lapos , mint domború ; bütykeivel egyesül 

 a fejgyámmal ; bütyökrészén kifelé szemlélhető egy le- és hátraálló 

 nyujtvány, mely a csöcsnyuj tványnak látszik megfelelni. Mint- 

 hogy a valódi halántékcsont hiányzik , a sziklacsont pedig tökéle- 

 tesen gömbölyű, sima nyujtvány nélküli: a természet, úgy látszik, 

 a nyakizmoknak többjeit, mint a főbiczentőt sat. a sapkaként 

 szélesen terjedő nyakszirthöz irányozá , nehogy az állatnak hallási 

 szerve, mire úgyis anynyira van szüksége, működésében a fej legkisebb 

 mozdulatára is zavartassék. Alaprésze egyesül az íkcsontéval és a két 

 sziklacsonttal. — Az öreglik tökélyesen gömbölyű s hátra felé tekint. 



Miahalántékcsontot — os temporum — illeti, boncztani al- 

 kotása s élettani rendeltetése következtében a valóditól igen-igen 

 eltér s 6 nevezetnek „halánték" meg nem felel , miután kiegé- 

 szitéséhez legkevésbé sem járul. Ha azonban a benne rejlő szervet, 

 a hallérzék-szervet t. i. (org. auditus) tekintjük , s e mellett a szom- 



12* 



