181 



számithatnók , még pedig oldalsó orrcsont nevezettel ; mert 

 ezeknek atulajdonképpi orrcsonttali öszszckocződásuk eszközli csu- 

 pán a tökéletes orrüreget, melynek hároraszögü kulnyilása lefelé 

 néz. — Ezek mögött áll a j á r o m c s o n t — os maiarc — , mely 

 valódi gyürűalakú ; nyujtványai közöl a homlok-, áll- s orrnyujtvá- 

 nyok egymásba átmenve körös ívet, t. i. a szemgödör ívét 

 egészítik ki , még pedig minden mellékcsont közbejötte nélkül. Az 

 áll- s halántnyujtványok, kissé szélesek s némileg kivájottak, al- 

 katják a szemüregnek külfalát, a belsőt pedig a finom köny csont 

 vagy inkább rostacsont papirleraeze — laraina cribrosa ossis 

 oethmoidei — eszközli, melynek alsó része egyesülve a felső áll- s já- 

 romcsontokkal, befelé kanyarodó emelkedést hoz elé, mi által a köny- 

 csatornának némi csekély nyoma képződik. A járomcsont halánték- 

 nyujtványa pedig hátra felé terjedve, egybeforr a négyszögü-csont ha- 

 sonnemüével, s a kiálló szögletes j ár o mi vet — arcus zygomati- 

 cus — készíti, mely a terjedelmes halántékárok határául szolgál. 



A felső állcsont — maxilla snperior — igen tömött s erős, 

 helyezve az orr- s íkcsont között ; alsó fölületének barázdája magá- 

 ban foglalja a lágy szájpad haránt ránczait; meder- vagy f og- 

 nyujtványa — processus alveolaris — le- és kifelé álló; alsó 

 fölületében helyezvék a fogsejtek , melyek magukban hat erős, szé- 

 les, őrlőfogat rejtenek. 



Mi az állkapocs-csontot — maxilla inferior — illeti, 

 ez az arcz minden csontjának legfejlettebbike , sőt tömöttségére 

 nézve minden más csontokat felülmúl ; miért mintegy ismertető je- 

 lül is szolgál. Maga az állkapocs két, mozogható s egymástól elvá- 

 lasztható, részből áll, melyek mellűiről porczállomány közbejöttével 

 egyesülvék , még pedig olyképp , hogy egymástól mellűiről is eltá- 

 volíthatók ; külsejére nézve félhold képű , vastag állománya tömör. 

 Megkülönböztethetni rajta: kül- s belfölszint, al- s fölszélt s több 

 nyujtványokat ; a csont magában oly vastag , hogy erre nézve teste 

 minden csontját vagy részét felülmúlja ; sima bélszíne egy emelke- 

 dett hoszszal van ellátva : külszíne ellenben egyenetlen , érdes ; leg- 

 terjedtebb az állkapocs-szögletnél ; e tájnál nyúlnak föl a legne- 

 vezetesebb nyujtványok, milyenek a benge-n y ujtvány, ez le- 

 mezképü , nyugszik a halántékárokban. Ennek tövétől ered a b ü- 

 työkny ujtvány, mely föl- és hátrafelé tart, feje e nyujtvány- 

 nak igen kicsiny, — előre s hátra szabadon mozgó ; mellette kívül- 

 ről látható egy rendkívül gömbölyű gumóalakú nagy kidudorodás , 



