191 



panicura — foglalja magában , kivéve a külfület , mely szalag ál- 

 tal köttetik a külhalljárat széléhez. Mi a belhalljáratot illeti, en- 

 nek tömkelege s kiegészítő részei, milyenek a kagyló, tornácz s 

 félkörös csatornák , eléggé kifejlettek , mit a dobcsont szerfeletti 

 doraborusága is eléggé tanúsít. A közép halljáratot kiegészitő ré- 

 szek, melyekhez az Eustachius-kürtje s a hallcsontocskák tartoz- 

 nak , szintén rendes állapotúak ; e csontocskákat a külhalljárat át- 

 látszó s kidudorodó dobhártyán világosan kivehetni. — A külhall- 

 járat tágas , külnyilása gyürü-alakii szélivel béhajló ; szalag segé- 

 lyével ez tartja a külfület (ü. T. 5. ábra d és 6. ábra c) , mely 

 állományra nézve porczos , alakjára pedig valóságos kürtalakú 

 (tubaeformis) , hoszszasága körülbelül 6— 7"', nyilasának bősége 

 pedig 2 — 3''' széles; színezete sápadt, kiázott hús-szinü, távolról 

 tekintve kopasznak, közelről pedig finom, apró, világos, ritka 

 szőrrel fedettnek látszik. Az egész külfül, három egymásba külön 

 hajló porcz-gyürüből áll , melyeknek szélei egymáshoz finom hár- 

 tyanemü szálaggal kötvék ; bír több apró izmokkal , melyeknek 

 munkásságával képes az állat fülét minden irányban mozgatni ; mi- 

 nek következtében szűk, földalatti útjaiban vajmi nagy segélyt 

 nyújt e tulajdon , mert általa 1-ször) szűk csatornájában feltűnő 

 könynyüséggel haladhat : 2-szor) pedig a föld gyomrában , ha kö- 

 zelítő neszt vesz észre , ezt fülének oda irányzása által inkább ki- 

 puhatolhatja. Ha pedig pontosabban vizsgáljuk e szervet , nem cse- 

 kély számú idegre akadunk , s ha a többi fülrészek nemesb szer- 

 vezetét szintén szemügyre veszszük , azt következtethetjük , h o g y 

 kifejlett s éles hallással bír, mire vaksága miatt való- 

 ban nagy szüksége is van. 



Jelen boncz- s élettani kisérletünk eléggé erősíti Petényi Sa- 

 lamonnak ez állatróii terményrajzában *) elésorolt tapasztalatait, 

 melyek szerint ez állat hallása anynyira jeles , hogy legkisebb 

 moczczanást is észrevesz , s ekkor túrási foglalkozását félbenhagy- 

 ja. Ezt , az igaz , magunk is szerencsések valánk a fentisztelt úr- 

 nál, egy időben két élő példányon észrevehetni, ama rövid meg- 

 jegyzéssel mégis , hogy nagyobb zörgés vagy éppen raellettök tett 

 toppanás különös behatást rajok nem tettek, hihetőleg azért, hogy 

 a deszkapadozaton szabadon levén bocsátva, minden izgatás nélkül 

 is szüntelen szaladozva menekülést kerestek. 



*) Lásd , Természettud. Évk. I. köt. 218. lapon. 



