192 



c) Szaglásszerv. 



Mi a szaglásszervet illeti , ez a többi külérzékek közt 

 nemcsak legkifejlettebb , de működése s az állatnak életére befo- 

 lyása s fentarthatása tekintetéből is, legnemesb fokon álló. Ugyan- 

 is az orr két részből áll , t. i. merő s lágy részekből ; amazokhoz 

 tartoznak a külről nem látható orrcsontok és orrcsigák, melyek az 

 orrüreget alkotják ; ezekhez pedig az orrmány s ennek kiegészítő 

 részei. Az orrcsontokról , melyeknek különös leírását a csontváz- 

 rajznál szerencsések valánk adni , e helytt csak annyit emiitünk 

 meg, hogy erősség- s tömöttségre nézve az állkapczát kivéve, min- 

 den csontok közt legkitűnőbbek, mi arra figyelmeztet , hogy ez állat 

 földalatti bámulatos munkáját , a túrást , csupán orrával teljesiti, 

 mit gyönge alkotású mellső végtagaival , miképp a vakondok , vé- 

 gezni nem képes. 



Az orrüreg, melyben a tisztán kivehető s kiképzett orrcsigák 

 feküsznek , eléggé tágas , kivált az orrgyöknél. A közép orrcsont 

 bel alsó lapjától leereszkedő csontlemez — sövény — által, majd- 

 nem egészen egyenlő két részre oszlik , hátsó nyilasa a torokkal és 

 szájüreggel, mellső pedig az orrczimpa vagy orrmány üregével 

 egyesül , külről két külorrlikban végződvén. 



Az orrmány — Schnautze, rostrum — (II. T. 1. ábra 6.) 

 porczos állományú , kopasz , kiázott hússzínű s mozgatható , szé- 

 lessége 9'", felülről hoszsza 4"', — tehát szélesebb , mint hosz- 

 szú ; magassága 3'"'; az orrmány le- és behajlott alsó részén kis- 

 sé görbén fekvő orrlikak pedig , melyek az orrmány hegyétől s fel- 

 ső metszfogaktól egyenlő távolra esnek , alig Vi vonalnyi nagysá- 

 gúak. Kültakarója az orrmánynak kemény , kényes , ott , hol a fej 

 köztakarójába megyén át, fölemelkedett, mely fölemelkedés határul 

 szolgál a fej és orrmánytakaró közt , és az ábrázati előre néző szőr 

 közpártázatot képez. 



Boncztani vizsgálatra több rendbeli izom s ideg kivehető; 

 amazok közt megemlítésül érdemesek: a) az orrszárnyeme- 

 lintö (II. T. 9. ábra a), ered a jároraív felső részétől, és az orr- 

 csonttól hoszszában, innét le- s kifelé haladva, eltakarja a halán- 

 tékizom mellső részét , az ezen nyugvó szemgolyócska egy részét, 

 továbbá az orrczimpa tulajdon emelintő izmát, s a szagidegeket, s 

 így átmegy az orrszárny tulajdon takarójába; alsó rostjainak né- 

 mely nyalábai a pofaizommal is egyesülnek ; ez minden orrizmok 



