IMRE JÁNOS RENDES T.«C FELETT. 31 



je szükölködííSL't; a' dús, miként fordítsa jrfra bővelkcdését; ez mutatja 

 meg, mint kelljen a szüléknek magzatjaikhoz, a' liázas társaknak hite- 

 seikhez, az atyafiaknak rokonikhoz; jo barátoknak, polgároknak 's min- 

 den embernek egymáshoz viseltetni; ez teszi nyilvánossá 's elfogadható- 

 vá az erős lelküségnck , a' mértékletnek, a' kegyességnek, az igazság- 

 nak 's több jeles erkölcsi tetteknek bccsességét, és a' köz boldogságra 

 jótékony hatását. Van-e hát, ki az életnek akármelly sorsába, és so- 

 rába lép, ne mondhassa, hogy a' philosophiának egyéb részeiben jár- 

 tosnak lenni ugyan hasznos, dicséretes; de annak ezen ágában elke- 

 rülhetlenül szükséges is? 



Mert ha vannak eltévedések az emberi méltóságtól, mellyek a 

 köz boldogságot sokszor annyi zavarral, 's a' jó rend' fennakadásával fe- 

 nyegetik, mind ezeknek csak a' józanabb philosophia vethet gátot. Azon- 

 ban légyen szabad ezekhez még azt tennem : hogy minden egyéb |püvész- 

 ségek, 's mindaz, mit az életben jónak szoktunk tartani , a' phitosophiai 

 józanság' vezérlete nélkül veszedelmessé, sőt roszszá is válhatik. Adj bár 

 a' nem okos, nem philosophus embernek kincseket, 's bőspo-^í; adj hi- 

 vatalokat, 's kormánj'i fóbbséget; adj bMJnnki erősséget; adj kiterjedt 's 

 mély tudományt; adj bájoló ékesszólás! tehetséget; adj neki mindent, 

 's halmozz reá tetézve ; minél többel ruházod fel , annál több 's élesebb 

 gyilkot nyújtottál kezébe , mellyel en 's mások' vesztére vissza él. Visz- 

 sza él, igen is, gazdagságával a' korcsosságra ; hatalmával mások' szabad- 

 ságának elnyonuísára, és bitorlására; izmos erejével mások' sértésére s 

 öldöklésére ; tudományával 's bájbeszédével mások' eltévesztésére , a köz 

 jónak megzavarására, és minden jónak , szentnek 's igaznak felforgatá- 

 sára. Az az: a' mi természetesen is jó, a' legjobbnak tudása, vagyis a 

 philosophia nélkül inkább veszedelmére, mint boldogítására szolgál az 

 emberiségnek. Abban áll t. i. a' ])hilosophiának legnagj obb dicsérete : 

 hogy ennek segítségével semmi rósz nem árthat ; fogyatkoztával semmi 

 jó nem használhat. Az egész dicséret pedig, mellyet akár a régiek 

 akár a' jelenkoriak a' philosophiára halmoznak , tiilajdonképcn 's alkal- 

 mazottan az erkölcsi élet' pliilo.sophiáját illeti. Mert elhitetem magam- 

 mal: liogy Plató is, midőn ama fölséges jelszót mondotta: „hogy akkor 

 lesznek boldogok a' polgári társaságok , mikor vagy philosopliusok or- 



