102 ÉRTEKEZÉSÉÉ. 



leant linmeri, quid ferre recusent — hanem inkább, hol van nagyobb 's 

 közelebbi szükség, hol még teljes hézag, 's nem mívelt parlag. Veszte- 

 getve így 's ürítve a' legszebb erők; mindenki minden volt, 's azért egé- 

 szen egy, tökéletes egy, egy sem. Ez ma lanthoz njiilt; holnap már 

 elvété 's a' nagy eposba kapaszkodott. Majd meg a' drámai világba tévé 

 át műhelyét, 's most nevettetni akart majd ríkatni. — Előképeinknél 

 nőttön nőtt a' költészi fén)'üzet; különféJesültek a' költészet' nemei, 's 

 ezek mind megkísértve a' hősileg vetélkedő mieinktől. Szaporodtak a* 

 nemek, nemekben a' színek, 's ezekkel tarkult a' nyelv 's egészen uj, 

 az óhoz szokottak előtt türhetlen köntösben jelent meg. Korán támad- 

 tak harczok, kemény, vad tollharczok, egymást váltva, 's a' mezőt 

 gyakoran változtatva. Avatott, avatlan szőltak a' dologhoz; jó, rossz 

 leczkék szőrattak ; theoriák Írattak és kritikák. Alig tanultunk , alig 

 dolgoztimk , már is kritizáltnnk , birőskodtiink ; már is egy feszes , kí- 

 méletlen , tudománynyal kérkedő, tudományt tagadő gőggel, tele vad or- 

 biliusi hangot vei énk fel , csapkodva ide 's oda a' csak most fejledező 

 embriók között. Koszorúkat osztogatánk, 's koszorúkat tapodánk, ezt 

 is azt is időnek előtte. 



Eddig a' költészség' belkörét vizsgáltuk; tekintsük annak külvilá- 

 gát is: a' kültész' lelkét emelő, gondját serkentő, aczélozó, szorgalmát 

 sarkantyúzó rugókat; az érdeket, mellyel a' köllészi művek fogadlat- 

 nak ; az alkalmatosságokat , mellyek koszorút ígérnek és njaijtanak ; a 

 rokon művészeteknek, legsül a' muzsikának és képművészetnek állásukat 

 hazánkban. 



Ma, a világos, józan, igen józan világban, az ész' világában 

 senki sem hiszi, hogy a' költészt istenek, istennek ihletik, lelkesítik; 

 senki sem lát egyebet, a' legremekebb énekben sem, mint egy felhe- 

 vült phantasiának játékát, melhcl a' költész magát vagy mulatta, vagy 

 gyötrötte. — Megolvassuk mi is időtöltésül , ha rövid , ha van benne ér- 

 zékeinket csiklandó, vagy kaczajra fakasztó — ez utolsó legkapósb — s 

 beteszszük tán könyvtárunkba is — ha van könyvtárunk — de hogy többé 

 ki ne vegyük — mert az efféle játékkal egyszer mulatni magunkat, több 

 mint elég — vagy addig engedjük hányatni , itt ott szugljTikakban pes- 

 hedni, míg el nem tűnik örökre a'halhatlanság' nagy művel 



f 



