112 I^RTEKEZ^SEK. 



«ejteti velünk. A' hellén költész' műveiből nem könnyű annak charak- 

 terét csak sajdítni is; ellenben a mai költész' charaktere ott van fest- 

 ve munkájában. Mennyivel nemesb az a' némaság-, az az önfeledés annál 

 a' régiek előtt ismeretlen, szinlett szerénységnél, melly alá szeretnek 

 vonulni a' mieink, mikor önmagokat magasztalják. — Egészen miívész 

 a' régiség' költésze, csak művében él, mint tolmácsa az istenségnek, a' 

 szentség' belsejéből, keblének mélyéből. Hós világának tetteit úgy ének- 

 li , a' hogy' hdsei azokat végzettek a' nép' régibb hagyománj ai szerint ; 

 jó, rossz tulajdonságaik, nemes, alacsony tetteik, azok magasztalás, ezek 

 gyalázás nélkül, az ellenségben ú^y mint a' honfiban nyilványosítva. Mi, 

 kivált magyarok ! inkább hazafiak vagyunk , mint művészek. Árpádnak 

 nem szabad gyengeségeket tulajdonítni, ellenjének nem erőnyöket ; azt 

 csak magasztalnunk , ezt mocskolnunk illik , mintha nem annál nagyobb 

 volna hősünk' győzelme, minél nagyobb ellenségen diadalmaskodott, 

 miként Akhilles Hektoron. — Hideg, érzéketlen részvétlenségnek tart- 

 ják némellyek a hellénekben ezt, t. i. mert a költész nem mondja meg 

 olvasójának elóre , hol mit kelljen éreznie! Oh mi hideg, fás, elaggott 

 utódok! Valóban tapasztaljuk, hogy a' szépet és nagyot csak úgy érzi 

 á' nagy sokaság, ha mástól, leginkább magától a' művésztől tanulja annak 

 hol és miben-létét. Ne higyjük , hogy a' régiség' költészei , mivel hall- 

 gatva, némán énekelék a szépet és nagyot, érzéketlenek voltak, kik 

 (Homérosról beszélik jelesül) egy fának elhalását sem tudták érzéketle- 

 nül nézni. 



3. Mert a' hellén költészet a' kültermészetet , a' testet foga kü- 

 lönösen fel , s teve költészivé , ideálja is a' kültermészet' nemesítésében 

 vágjon; nemesítve áll ez ott, tele élettel, munkálattal. A' mai szelle- 

 mibb lévén, ideálja is a' szellemi világ' fennségében áll, 's egy ismeretlen 

 világban, a' végtelenségbe vonul el. Mi a' lelket megtestesíteni hiú 

 törekvéssel iparkodunk, 's egy fának, egy folj amnak nem merünk szel- 

 lemet, életet adni, az istenségnek pedig irtózunk testet tulajdonítni. — 

 A' testi alaknak, testi szépnek és nagxnak , vagyon határa, hol a' legtö- 

 kéletesb áll, 's melljet tovább semmi l», semmi erő nem vihet. A' di- 

 cső Olümpos , az isteni lakvár, egeknél folebb nem emelkedhetik, meddig 

 azt Homéros vitte fel. Ellenben a' szellemi tökély végetlen, azért az ideál 



