HELLÉN-MAGYAR LITERATL'nA. 113 



elérlietlen , mell ylicz a sz;íza(1()k()ii át kifejlett s folyvást fejlő 's neve- 

 kedő költts/.i erő kozelítliet, továl)!) és továbli emelhetve a' tökélyt, de 

 soha nem az eléilietlcn ideálig. És ez az iij költészetnek adná tagadhat- 

 lanul a fclsőbbséget, lia a' pliantasia elég tiszta, elég szabad és erás 

 ^'olna íi szellemi xilájrban süppedezések, lankadtságok nélkül szállongni. 

 De az ideál" \ égetlenségc kifárasztja a' véges erőt, 's a' visszazuhanás 

 ollykor rettenetes, 's rettenetességében nevetséges. Ila az észt, a' szen- 

 tebb vallást liivja segédül, megliül 's fagylal. — IJellasban az egyszerű 

 szép és a' vidám nagy után küzdött minden, mellj^ ellensége minden 

 telbetlenségnek, minden ürességnek. Ma minden, erején fölül kíván emel- 

 kedni , nem a' szeild, természetes széphez, nem a' természetes vidám 

 nagyhoz; de mind a' kcttőhcz gonddal képzetthez, mesterkélthez; 's 

 aztán értetlenek leszünk, pedig titkokat, csudákat nem akarunk hinni. — 

 És mert a' hellének az egjszerüleg szépet kimerítek, nekünk az után- 

 záson kiíül semmit sem hagytak. A' már rajzolt képet rajzolni , úgy raj- 

 zolni miként rajzolva volt, alacsony utánzás, rab majmolás; tehát szé- 

 pítjük a' szépet, 's a' purpurcus pannus' foltait aggatjuk reá, 's veszede- 

 lemben forgunk, hogy chi.nérát rajzolunk. Hirtelen dissonanczokba 

 esünk, s az óriási nagjságből nccetségcs törpeségrc kicsin^^cdünk. 



4. A' hellén költész folyvást vegyült színeket nyitogatott; istenek 

 az emberekkel ugyan azon egy testi világban. Milly gyönyörií jelenetek, 

 mell}' különféle ujulások voltak itt lehetségesek ! Ls a' hellén költész a 

 hellén néjipei hitte, elevenen érezte mind annak valóságát, a' mi énekelte- 

 tett: isteneket és hősöket, 's ezeknek azokkal nem csak közléseiket, 

 de vérszerinti rokonságaikat is. Mi nem volt egy ill3'en hiedelem mel- 

 let lelietséges, mi nem csudálatos! a' legnagyobb csudák mindennapi tü- 

 netek Aoitak. — ]\Icunyire szegény e' tekintetben a' mai költészet ! A 

 keresztyénnek egy istene, szentebb, fcnnségesh , semhogy illetni, kö- 

 zünkbe alkatlag lehozni szabad legyen. 'S habár a' keresztyénség' kez- 

 detén, még inkább fenntebb eredeténél, a' patriarchális korban, jelképek- 

 ben, 's épen azért homályos titokban njilatkozott is ő és angyalai, 's 

 ezek még emberalakban is: mind ez a' mai korban csupa chimérának 

 tartatik 's hitelre képtelennek. A' keresztyénség' közép századaiban, a' 

 sötétekben, lehet vala a' költészetnek ezen ösvényén indulnia, mikor 



15 



