294 lűUTEKEZtSCV. 



diü Madei" JcJzsef prágai tiidds pénzgyűjtő maga volt az, ki egy pél- 

 dányárai a' világot megismerteié, 1803 esztendőben. *) 



Megismervén immár ti bennetek dicső emlékek a' honni és nem- 

 7<eti rokonságot, meggyőződvén, hogy ti jeleu állított tetemek, és 

 ékességek, egy Olaszországból, még pedig I. Berengár császár' diadalmas 

 védelméből, terhes sebekkel, mint a' tettleges vitézség' annyi bélyegeivel 

 jelesült hős magyarnak díszes maradványi legyetek, kívánnám, és óhaj- 

 tanám méltán kedvelt árnyéktoknak személyét is név szerint üdvözlenem. 

 De fájdalom ! rólad sem hazánk' történeti jegyzői , sem oklevelei által 

 tulajdonképen nem értesítetvén , nem tudósítatván, csak elmebeli kö- 

 vetkezéseken épülhet irántad kifejezett végső tehetségem. Béla király- 

 nak névtelen jegyzője által tudjuk Álmos fejedelmünk' esküvésének má- 

 .sodik fogadását : „Quod quid boni (dux et sui milites) per labores eoruni 

 acquirere possent, nemo eorum expers fieret." Ezen törvény' eleje, és kút- 

 forrása lévén abból eredő magyar földes uri jogoknak és birtokoknak, mikép 

 Árpádnak , ugy az utána következett fejedelmek' és királyok' adományai 

 is ebben gyökereznek. Bokrosán előszámlál illyeket ugyan azon honni 

 történeteinknek legjelesebb szerzője munkájának 24. 27. 30. 32. 33. 41. 

 44. 46. 47. 52. 57. czikkelyeiben ; nevezetesen pedig a' 32-ben így szóll: 

 „Tunc dux Árpad in sylva Mátra dedit terram magnani Edu-nek, et 

 Edumcr-nek, ubi postea Pota nepos eorum castrum construxit :" ez most 

 Gyöngyös Pata helysége; a' 47 czikkelyben: „Dux Árpad donavit munera, 

 non mintma duci Boj^ta, terram magnam versus Saru (Sárvíz) cunj po- 

 pulo non numerato , quac usque modo nominatur Boyta" ez mostani Fe- 

 hér vármegj^ében fekvő Vájta helység; az 57 czikk. „Tempore Tocsun 

 ducis, de terra Bullar (Bulgáriából) venerant quidam nobilissimi dos 

 mini , cuni magna multitudine Hismaelitarum quorum nomina fuerant 

 Bila, et Bocsu, qnibus dux condonavit terras, et insuper castrum quod 

 diciturPest, — ezektől vették nevezeteket Bíiie, és Bocsa most is fenn- 

 álló határai Pest vármegyének. Nyilvános bizonyságok ezek, hogy már 



*) Mader (Jos. Christ.), Kritische Beitrage zur Münzkunde des Mittelalters, (fűr 

 d. Abliandl. d. Könígl. Böhmisch. Geseisch. der Wissensch.). Prag. Gedruckt 

 bei Hause, 1803. 8. j). 67. 



