300 ÉRTEKEZÉSEK. 



volna, az élettudományi működéseknek tápláló, alacsonyabb; és állati, 

 magasabbakra valő szokott fölosztása olly örök fenéken alapulna, mellyet 

 semmiféle közbejövő élettudományi fölfedezés meg nem rendithetno. 



Ha a magasabb rendű élő lények' testi mivoltainak gazdasági el- 

 rendelésére vetjük figyelmünket, úgy találjuk, hogy abban egy igen jó- 

 zan , magok az emberek' báttancs (politicus) rendelkezéseikben is után- 

 zandó egyeduralkodásnak példáját találjuk; mert valamint egy részről a 

 főlebb említett keresés és válogatásnak életmüvei és az ezeket egygyé ol- 

 vasztó idegrendszer az alacsonyabb rendű részek által tápláltatik, ügy 

 ezek amazokból színak életet, amazok ezek fölött erőbelilcg őrköd- 

 nek, ezek pedig inkább anyagilag védik azokat. 



Az idegek eredetileg két oldalról a' fölületes végeikre aggatott 

 részekből a' reájok működő behatásokot az agy felé vivén , 's ebben azok 

 két oldalról erőbelileg öszvekoczczanván, lehetetlen, hogy abban valamelly 

 igen nevezetes tünemény, az önlét' eszméletének mint a' lélek' első moz- 

 zanatának nagy tüneménye létre ne kapjon, melly egyszer az élő lények' 

 agyában füllobbanván, mint a' legszorosabb értelemben vett énségnek 

 szakadatlan elve hullámzó árapként (az ébrenlét és álom értetik) létük' 

 utolsó perczeig követi őket. 



Az idegek' központi végein , az agyban kifejlődő lélek eleinte az 

 érzékek' oldaláról szegény, az izmok' részéről pedig gyáva és ügyetlen; 

 az érzékek' idegei, mint a' külvilág' az agyban leirandó képeinek ugyan- 

 annyi csatornái , idővel a' lélek' ösmereteinek tárházát gazdagitják ; az 

 izmok lassanként erősödvén, ügyesedvén, a' lélek' akaratainak mind in- 

 kább engedelmeskednek. A' lélek szegény és ügyetlen korában a' kül- 

 világot öntestétől, ön testét maga magától megkülönözni képtelen lévén, 

 előtte minden öszvezavarva áll ; csak később képvíl neki ön valóságát a' 

 külső világtól, magát a' hozzá tapadó testtől megválasztani; melly egymás- 

 tól élesen különböző érzelmek' következésében az élettudósok az érzések- 

 nek bárom faját különböztetik meg; t. i. lelkünk vagy a' külvilággal lep 

 kiilérzékei' segedelmével viszonyba ; vagy pedig az úgy nevezett közérzés 

 által a' hozzá tapadó testnek tulajdonaiból , változásaiból részesül ; avagy 

 végre maga magát választván tárgyul mint belső érzés lép föl. A' két rend- 

 beli érzéshöz mint ugyanannyi magától megvált tárgyaihoz képest a' lé- 



