ÉLETTCDOMÁNVI TÖREDKKEK a' KLXSŐ tRZÉKEKRŐL. 301 



lek mint személy (subjectum) áll elű; az utolsóban pedig ön magát vévén 

 tárgyul, személy és tárgy is egyszersmind. Jelen értekezésünk' tárgyául 

 az első érzést vévén, a' két utolsóról más alkalommal fogunk értekezni. 



Kühő érzéheink által a' testünkön kivül levő anyagok' különféle 

 tulajdonságait veszi lelkünk észre ; azon érzékek tehát nem egyebek , 

 mint a' léleknek ug}anannyi csatornái, mellyeken által az előttünk álló 

 világ több oldalánál fogva visszaadja 's letükrözi magát lelkünk előtt. 

 Az előttünk álló világnak tulajdonai közönségesen háromfélék, t. i. erő- 

 müvesek, vegijí altosak, és eróbelíek; honnét az érzékek is, mellyek az 

 említett testi tulajdonokot fölveszik, szintazonkép háromfélék: a* tapin- 

 tás a' testek' erőmüves tulajdonainak fölfogására szolgál; a' szaglás és 

 ízlés által lelkünk a' testek' vegytanos minémüségeit veszi észre; a' hallás 

 és látás által pedig inkább erőbelileg köttetünk a' külső világgal öszve. 

 Minthogy azonban tisztán erőbeli tulajdonságok a' testi világban nincse- 

 nek , azért is a' nekiök megfelelő érzéseket is megszüntetvén a' látás és 

 hallás is erőmüves és vegytanos tulajdonok' kipuhatolására szolgál inkább. 



Az érzékek munkások és szenvedőkre (sensus activi et passivi) vál- 

 nak ; tulajdonkép ugyan egészen szenvedőleg egy érzéket sem ér ösztöne, 

 de mégis azon érzékeknél, mellyeket munkásoknak nevezünk az életerő' 

 munkás részvéte jobban kitetszik, így a' tapintás' ízlés' és látás' érzékei 

 ösztöneik' fölvételében önkénytes munkásságot árulnak el, a' szabad aka- 

 ratnak nálok sokkal nagyobb hatása van, mert az említett ösztönöket 

 fölvenni, vagy föl nem Acnni, azok' mennyiségét, hatásuk' idejét meg- 

 határozni szabad akaratunktól függ; holott a' szenvedő érzéknél, a' mily- 

 lyen a' szaglás és hallás, a' megfelelő ösztön erőszakosan tolakodik életmü- 

 veinkbe, azokba minden bizonynyal be is hat, ha csak vagy kezeinkkel 

 nem oltalmazzuk c' rendbeli érzékéletmüveinket, avagy az egész ösztön 

 elől arrább nem állunk. Innét az első rendbeli érzékéletmüvek magok 

 magokban is mozgékonyak, a' testből kiállva mintegy önállásra töreked- 

 nek, az utolsók pedig mozgékonytalanok, a' testbe húzódva, a' többi 

 részekbe észrevétlenül A^esznek el. *) 



*) L. Handbuch d. Physiologie v. F. Magendie , nach der dritten Ausgabe v.Dr.F. 

 Heinsinger. Eisenach, 1834. 1. B. 1. Halfte. 155. 1. 



