kÍ.KTTLIJOMÁNW TÜREDrlKEK a' KŰLSŐ ÉnZtiKLKRŰL. 319 



finoiii kicsinységében, és méltóságos nagyságában való ösnierelére nem 

 juthatván , két szükséges, hasznos, és gyönyörködtető tudománynak t. i. 

 a' csillagászatnak , és természettannak első elemeit is alig sejdíthetnők. 

 De szemcink a' látás által lelki éldeletet is gerjesztenek, szemeinket re- 

 gényes vidékeken legelve, komor óráinkban mint emelődünk ki magunk- 

 ból , hogy feledjük búnkat; emberi segédkezektől elhagj'va égre tekint- 

 vén, mint gerjed bennünk a' buzgó ájtatosság, 's mint közeledünk a' 

 minden segedelem' kiltforrásához az istenhez ekkor! ki az, ki efféléket 

 nem érzett volna valalia ? szemeink tehát tág és tár ajtai sokféle gyönyö- 

 rűségeinknek , de oh fájdalom ! oUjkor szomoruságinknak is. 



A' különféle külérzékekre még egy pillanatot vetvén vissza, ugy 

 találjuk , hogy azok ugjanannyi lelkünk' hirnökei lévén egyik oldalról 

 külvilággal öszveköttelésünket eszközlik; a' lélek velők kényére bánván, 

 a' tárgyak' kivizsgálására majd ezen , majd azon érzékét használja , sőt 

 luivel ugyanazon dolog' természetébe több oldalról is férhetni, azért is 

 annak kipuhatolására nem ritkán több érzéket is fölszólít. A' külvilág- 

 beli dolgok' száma véghetetlen lévén, azok érzékeinket szüntelen foglala- 

 toskodtatják, lelkünk elejébe minduntalan más és más képet játszanak; igy 

 ösmerkedik meg lelkünk a' külvilággal, napról napra gyarapodik belőle. 



n U C Á T PÁL. 



