PEST-BUDA KÖRNYÉKÉNEK 



1) A Duna hatása. 



Hatása e folyamnak a jelenben tekintve csekélynek lát- 

 szik : az alig egyéb mint hogy folytonosan hord magasabb 

 vidékekről ködarabokat meg iszapot, s azokat alantabb he- 

 lyeken, hol esése csekélyebb, vagy folyását valami gátolja, 

 lerakja, s e szerint medrét évről évre emeli. IVIi Pest lakói e 

 hatását főleg tapasztalhatjuk azon, mondhatnám ösztönszerű 

 intézkedésben, hogy városmik partját, sőt egész városrészeket, 

 melyek t. i. mélyebben feküsznek, feltöltjük. 



Pest városa területe, melyet most rónának látunk, föld- 

 tani szerkezete szerint hullámos, itt-ott megvan az eredeti 

 hullámdomb mint felület, de a völgyeletet, mindenütt kitöl- 

 tötte az emberi szorgalom. E szerkezetet a kutak rétegzeti 

 viszonyai egészen tisztán tüntetik élőnkbe. E kitöltés nagy- 

 részt viszhatás volt a Dunameder emelkedésének ellensúlyo" 

 zására. Az megfelelt egy-két évtizedig, de jött azután egy oly 

 vízár, mely a gátokon túl hágott, s tettleg mutatta, hogy a 

 meggyült víztömeget a régi meder már nem képes magába 

 foglalni. Az ember új magasabb védgátokat hány, feltölti az 

 alantabb fekvésű helyeket, s igy lépést tart a folyam medré- 

 nek emelkedésével. 



Az utóbbi áradáskor tett ebbeli munkálatok elegendők 

 lesznek évek bizonyos soráig, de azután a régi jelehet ismét- 

 lődni fog. 



Menjünk át az aligmúltba. Még az 1649. évben készült 

 topographiai térképén Pestbudának *) látunk egy Dunaágat, 

 mely Pestet, keleti oldaláról befoglalván, egy szigetbe álKtotta. 

 Kiszakadt a fő Dmiából nem messze Pest fölött, s bele folyt 

 Soroksáron innen. Ez a fenekén szakadatlanul gyíüö homok 

 és kavics által sekélyebb és sekélyebb lett, míg végre egészen 

 megszűnt, itt-ott maradván mélyedések , melyek az egy- 

 kori folyam medrét alkották. Egy ilyfél e mélyedés kitűnő jel- 

 lemmel van Csömör és Pest között, hol annak hosszas ága is 

 meglehetős. 



A víz mint földtani tényező nem csak ront, de alkot is, 



*) Marsigli Danubius Pannonico-Mysicus. 1726. 



