162 MAGTAR TL'D. TÁRSASÁG* TÖRTÉNETEI. 



Simái Kristóf született R. Komámáromban 1742.; megholt 1833. jul.* 

 14. élt 91 észt. — 1768. Kanizsán kezdette a' tanítást, melly munkában 

 holtáig , és így 65 év' folytáig fáradozott , az ő tanítása tehát annyi időre 

 terjedt, mennyire közönségesen egy éltes embernek korát tenni szoktuk. 



Ki tanításban fárad , annak súlyos terheit tudja : tudja azt is , 

 mennjT polgári érdem rejtezik az így lefolyt 65 esztendőben. — Tanított 

 ő Kecskeméten két ízben 1772 és 77. Kalocsán 1773. Pesten 1775. 76. 

 Kassán 1778 — 1790. Kürmöczön 1791 — 1829. 1830 — 33 Selmeczen; 

 hol mint aligazgató élni megszűnt. 



Valamint most, úgy akkor még inkább, a' magyar fők azzal a' 

 gőzzel voltak terhesek: hogy Isten nem is közölhet bölcseséget, és az 

 ember nem is foghat föl valamelly tanulmányt, hacsak nem a' homályos 

 századok' elbarbarizált latin nyelv' csatornáján ! — Botránkozás , hogy 

 azok szépelik Cicero' ékesszolását, kik aligha olvasták néhány sorait, 

 alig emlékeznek , hogy pedánt professoraiktől hallották : A'^an a' világon 

 phraseologia , flos latinitatis , stb. (mert csaknem egész könyvtáruk eny- 

 nyiből áll). Alig hogy tíz esztendeig kínlódtak a' deák nyelv' roszul ta- 

 nulásán , roszabbul tudásán ; hazájok' nyelvét pedig puffadva gáncsolják, 

 mellyben nincs hiba, de ő bennek, hogy kocsisaiktól tanulták, 's többre 

 nem is kívántak emelkedni ; kikről kevés változással mondanunk kell 

 Sextus Caeciliussal : Non assignemus ciilpae (linguae) ac ser ibeut inni, sed 

 inscientiae non assequentitim. — Ezeknek a' szúk olvasottságú, szűkebb 

 kebelü cosmopolitáknak meg kell súgnunk, hogy a' romai szép nyelv 

 sem arany cseppekben hullott Latium' tornyaiba, hanem huzamos ido- 

 mitással nyerte az utóbb olly kellemessé lett simulást. 



A' tudósok már régen a' nyelvnek, mint az életnek kort adtak. 

 Nyilvános ez a' romaiban, mellyben a' korokat meg is tudjuk külön- 

 böztetni. Hogy a' latiumi nyelv kezdetben durva, formáltatlan volt, 

 gondolni lehet, de bizonyítják is Cicero, Livius, Polybios, Quintilia- 

 nus, Festus, Gellius. — Melly tökéletlenek, darabosok szavaikban a* 

 törí'ények' 12 táblái! (R. É. 302= K. E. 452.) csak későbben szépült 

 a' latin nyelv, jelesben a' költők által, kik mind az ékeshangra, mind a' 

 tagok' mértékére kényesen vigyáztak, melly kettővel a' kimondásnak 

 nagj' meghatározottságot adtak. — Voltak viszketeg elméjű, gondolataik- 

 kal ficzkándozó irók, de ezek a' közép utat tartó okosbak között, kik 



