164 a' magvar tud. társaság' történetei. 



De hol vagyunk még mi magyarok? hogy haladhattunk volna 

 előre, az előítéletek' ragadó sarában? szólok született magyarokról; 

 lám ő nálok is csak a' közelebb múlt században, csaknem bűnnek tar- 

 tatott magyarul irni ! Ezt a' nyelvet majd nem kirekesztó'leg a' falusi 

 mesterekre és bírákra kárhoztatták ! a' magyar szó sermo rusti'cusnah, 

 kocsis nyelvnek, bélyegeztetett; a' rontott romai volt az ő szájokban 

 sermo urbánus, mert nem szégyenlék mondani : az angyalok is deákul be- 

 szélettek: Glória in excehis Deo — maga a' megváltó is igy imádkozék: 

 Eli, Eli lamma sabactani , illyenek voltak a' mi patriótáink; kiknek 

 maradékaik, fájdalom! még ki nem fogytak, 's nem átalják az általok 

 mocskolt hazának kövérét költögetni ! kik az ő urbauus serrnojoknah ha- 

 zájában rongygyal takarnák mezítlenségöket, és éhhel halnának. Igenis 

 hát, vissza Odryzia' vadonjaiba, nem nyugotra a' szelídülés' hüves or- 

 szágaiba ! 



Ki fogja ránk, ha jól ért bennünket, hogy mi a' latin nyelvet ki 

 akarjuk küszöbölni ? Nem ! valamint nem egyéb csinosult nemzetek. A' 

 görögök, romai munkák' legjobb editorai : németek , angolok, francziák, 

 olaszok, és ők írnak latinul olly stílusban, mellyel a' romai arany kor- 

 nak sem tennének szégyent. Pedig ezek az írók azok , kik hazai nyel- 

 vüket is a' culturának magasára emelték. Ezt tegyük mi is. A' holt nyel- 

 veknek hálás tisztelettel parentáljunk : a' magunkét a' dücsőség' templo- 

 mába kísérjük, 's a' ragyogás' halhatatlanító oltárára állatni törekedjünk. 



Nem vagyok azok közül, kik nyelvünket, a' paradicsombúi hoZ' 

 zák ki, de azt mégis mondom: nem méltó a' hazafiúi névre, ki hazai 

 nyelvének emelkedését eszközleni nem segíti. Keresztül kell rontanunk 

 az előítéletek' vastag jegén, noha jól tudjuk, hogy a' munka több mint 

 herkulesi viadalt vár. Rettegtető rémletek állottak a' múlt században 

 élt nyelvtudósaink előtt is : de meg nem akaszthattak minden hazafisá- 

 got. A' tudatlanoktól elnyomott láng fel kelt a' jobb szívekben. írtak: 

 Faludy, Horváth Ádám, Pétzelí, Szabó Dávid, Báró Orczy, Décsy, 

 Ráth, Kazinczy, Görög, Kerekes , Mindszenti, Báróczy , Besenyei, Gáty, 

 Vedres, Virág, Dugonics, gróf Gvadányi, Vérségi, Fabsics, báró Ráday, 

 Barcsai , Bacsányi , Rajnis, Révai, Rácz, 's többek : melly szép szám ! csak 

 az 1790. év számlál 135 — ; az 1791. év 117 magyar írót: melly szép 

 szaporaság ! 



