166 a' magyar tud. társaság' történetei. 



latokkal, a' jó és rósz ízléssel; és ezeket magának megszerezvén, az 

 ideákat úgy által önteni a' viasz elmékbe, ügy elrakni a' lélek' tárhá- 

 zába, hogy az ifjak onnan, mikor kell, gazdag gyümölcsözéssel elősze- 

 degethessék. Mennyi munkát , mennyi időt kivannak ezek ? mennyi kel- 

 lemes őra' feláldozását? mennyi szenvedelmet, mennyi tanulást? 



A' szelíd tudományok' tanítójának, mint kell, szemei előtt vagyon, 

 hogy az ő ujjai hordozzák a' jüvő reménységnek vetőmagvát , mcUyet 

 nem minden kézre bízhatni, hanem kiben lakik erkölcs, és dücsőség- 

 érzés. 



Vagyon az erkölcsnek saját fénynyel ragyogása, valamint a' vét- 

 keknek saját homálya. Ezt kell a' tanuló ifjúval koránt tudatni , hogy 

 az erkölcsöt, a' morális szépet 's jót magáért szeresse. A' dücsőségér- 

 zésről mit mondjunk helyesebbet, mint a' költő: Non parvas animo dat 

 glória vires. El van az az ifju romolva, kit a' dicsőségérzés nem izgat, 

 's ki a' mindennapinál , közönségesnél magasabbra nem vágyik. 



Minden szabad lény a' nagy természetben fölfelé húzódik , minden 

 lélekszabású fenn lebeg , — gondolati szárnyain láthatatlanul repkedvén; 

 valami az emberben a' testnél nemesebb, nem a' földön mászkál; min- 

 denkor munkás , mindenkor nagyra törekedő. 



Ezt a' hírkeresést irtja a' szelídtudományok' tanítója, az ó tanít- 

 ványába; úgy nevel a' hazának Hunyadiakat, Zrínyieket, Pázmányokat^ 

 azaz : örök névre méltó nagy lelkeket. így múlik el a' panasz , hogy mi- 

 nekutána megszűnünk dicséretére méltókat cselekedni, fölöslegesnek tart- 

 juk a' dicsérést is. De én megfordítom Plinius' szavait ; okosan nem ké- 

 mélik a' tanítók ifjaik előtt a' dicsérést , hogy hajlékony szíveiket a' 

 dicsérendők' követésére ösztönözzék, jeles, bámult, nagy férfiak' nyom- 

 dokaikba igazítsák. 



És a' mit előbb kell vala mondanom, hogy a' szelídtudományok, 

 ajtai a' poézisnek , az ékesbeszédnek, philosophiának. Nem a' sophis- 

 máknak, hanem a' józan, jámbor élet' törvényének , melly különösen a' 

 hazaszeretet' sugarait kideríti, az észt bölcs tanácsra érleli, melly 

 nélkül, a' legizmosabb erő hajótörést szenvedni tapasztaltatik; ha azt 

 nem említem is , hogy mind a' két ékesszólásban e' tudomány nélkül a' 

 lelki jónak, küzdő erőnek, rettenthetlen bátorságnak magasztalása szá- 

 razan hangzik az ajakak közül; mert nem csinatlan szócsoport, hanem 



