172 a' magyar tud. társaság' történetei. 



is, honi nyelvünkön terjeszteni és gyarapítani fogná? kiváltba meggon- 

 doljuk az akkori nevelésnek rendét, sorsát, gyakorlatait. Alig hallott 

 6dik évéig a' magyar szivü és érzetü gyermek, ollykor egy-egy eltéve- 

 dett , 's azt is tőtosan , vagy németesen ejtett magyar szót. Magyar te- 

 jet, de nem magyar emlőn szopott ő, tót, vagy német hang verdesé fü- 

 leit, akár szüleitől, akár a' két nemen lévő házi cselédtől jött legyen, 



— ha sirt-rít, idegen szóval csücsülték le a' csecsemőt, idegen hangú 

 dallal ringaták álomra bölcsőjében, nem magyar kenyeret sütni tudó 

 izmos karoktúl tétetek abba, vagy vétetek abból ki. — Később köz is- 

 kolákba deák tanítóknak adaték kezére a' nevendék, kik a' gyenge korú 

 elmét csaknem kirekesztőleg a' romai nyelv' ejtegetései' 's hajtogatásai- 

 nak szabályaival unalmaztaták. E' szárazságok alatt szikkadt fel na- 

 gyobb részben az áradozó elme , 's így készítetek el a' mi benne el nem 

 aszott , azon lelkességek' vagy gyűlöletére vagy megvetésére , mellye- 

 ket a' régi római nagy irók' munkáiból lehetett vagy kellett volna föl- 

 lelhetnie. Csípő dérhez inkább, mint fejlesztő sugaraihoz lehetett ezen 

 oktatás' módját hasonlítani. — Következett is gyakorta rósz aratás , a' 

 silány szántás és vetés után. Elpergett azonban némellyjómag, ollykor 

 madár kapta fel, és repte közben clejté ; a' szelek' 's viharok' kénye 

 pedig , némelly még ugyan míveletlen , de szerencsésebb földre repíté; 



— báró Berzeviczy szintúgy , még mi előtt bevégezte volna iskoláit , a' 

 katonai szellemtől ragadtaték el. 



Az akkori Dalton nevű magyar gyalog ezred' egyik kapitánya , 

 szintúgy mint generálja Ir-országi fi , Makauli , a' báró Berzeviczy ház- 

 nak bejáratosa, észrevévén, mint bámészkodik a' kis fin gombjain 's 

 meztelen kardja' fényén, mi szívesen játszadoz' annak aranyos csüngő- 

 jével , mikép kedveli a' hószínű kaputot szélző világos-kék hajtókát , 

 's hallván egyszer'smind miként gyűlöli Alvari Emánuelt, javaslá szü- 

 léinek adnák katonának. Kora még akkor ugyan nem engedé ; de nagy 

 ürörüniére a' fiúnak, utóbb követéka' tanácsot, 's 1795ben csak egyszerre 

 kadétnak látta magát báró Berzeviczy Vincze. 



A' többnyire Ir-országi tisztekből ; de magyar közlegénységbői 

 álló magyar gyalog ezredben kezdett legelébb is tanulni magyarul és 

 lassan lassan előljáró tisztjeinek tolmácsokká válni. Ekkép mind ezek- 

 től, mind a' közkatonáktól megkedveltetve — úgymint báró Gilányi, ki 



