EMLÉKBESZÉD BÁRÜ BERZEVICZY VINCZE T. T. FELETT. 183 



neheztelést, inclly erdemüket szemei elül eltakarhatta volna, táplálni 

 lelkében, 's jobb szerette az állhatatosságot, a' becsület', jóakarat' é& ba- 

 rátság' édességeiben , mint a' bár mi elmésen keserű érzetek' szüntelen- 

 ségciben keresni. Mind ezekre több példákat tudnék eldliordani , de ideje 

 megszakasztanom ezen már ügy is elég hosszadalmas, holott tahin nem 

 egészen dolgoktól üres, éísz hajú szóló' ajkain tűrhető beszédet, niellyet 

 a' Pesten felállítandó magyar játékszínről, kőztem 's az elhunyt közt 

 folyt , cserebeszéddel rekesztenék be szívesen , ha hogy azzal más , ná- 

 lamnál alkalmasint érdeklőbben szólani tudók' beszédjétől e' nagyfényii 

 gyülekezetet megfosztani bátorkodnám; de hiszen könnyű lesz, mihelyt 

 a' szerény szólás' és irás' szabadsága hajótörést sem felülről, sem alul- 

 ról nem szenved , annyi e' tárgyban megjelent jeles iratok után is , e' ta- 

 lán valami figyelmet érdemlő szócserét nyomtatásban közre bocsátani ; 

 mert mindjárt akkor, midőn mintegy negyedfél hónappal halála előtt, 

 december' vége felé 1833. közttünk folytatott, jegjzém fel azt magamnak , 

 hogy a' feledés' örvényéből kiragadtassék. 



Már akkor is nagyon vérmesnek találtam, testes, piros, közép 

 termetű, kék szemű, fekete hajú, sas orrú, ajka mellől hol kibujt hol 

 elnjTilt csintalan mosolyú barátomat , ki Kisfaludy Károlyé is vala. Szo- 

 kott meleg kézszorítással , mint egy amerikai polgár (mert egész külseje 

 illyesnek egyszerűségéhez hasonlíta) bócsúzott el tőlem, 's nem is láttam 

 többé , a' még sok telekre , sok nyarakra méltót. 



Távollétemben Kassáról , a' kaszinóban estefelé visztet játszván 

 (a' mint utolsó órája* minden körülményeiről kérdezősködvén, egy szem- 

 mel látott igen vizsga igen fürge tanútól vevém) csak egyszerre szédülni 

 kezde , felijedtek — mint elbeszélő — mindnyájan, rögtön orvosért, 

 seborvosért küldenek, az érvágásnál netalántán segedelmet reményi- 

 vén, feloldák nyakkendőjét, mellényét felgombolák, hátát mellét kez- 

 dek dörzsölni, — vet még egykét bágyadt pillanatot a' körülte forgókra, 

 elérkezik e' közben az orvos , hintóval a' feleség , nagy bajjal emelik le 

 a' lépcsőzeten , 's emelik be a' hintóba; haza hintózzák, — a' haladás' 

 gyenge döczögése még egy kis végső élettel kínálja, — leveszik a' hin- 

 tőról, ágyára fektetik, — felesége leánya kucsolják felemelt kezeiket, 

 hullnak égnek eresztett szemökből két zokogó kebelre a' gördülő köny- 

 fiyek, — fülibe kiáltanak a' haldoklónak, — ott terem a' léleknyugtató 



