EMLÉKBESZÉD HORVÁTH JÁNOS T. T. FELETT. 1S5 



IV. 

 EMLÉKBESZÉD 



HORVÁTH JÁNOS T. T. FELETT 



GUZMICS IZIDOR R. TAGTÓL. 



— — — Most is adnak tündöklő nagy példákat 



Koporsdjik' fenekéből — mint a' szent szózatokat. 



Egy teniploninak az üblébül az Isten eregeti , 



A' ki abban királyktpcn a' széket helyhezteti , 



Embert halhatatlansággal a' halál kecsegteti , 



'S a' hűs' dicsű neve néki a' szc'p virtust hirdeti. 



Éiesszó/, a' Irojiorsóiiiál, 



Az , a' ki tudományos társaságunk' alapításában munkás részt vön; 

 kit tiszteleti tagotokká választátok, nemes társak! az, a' nélkül hogy 

 köztetek csak egyszer is megjelenhetett volna, közületek örökre kilépett! 



Horváth János megszűnt tagotok, meg püspök, meg kir. belső ta- 

 nácsnok, megszűnt halandó lenni*). 



A' munkás embernek halála nem egyéb megdicsőitésnél. Élete 

 bármilly tiszta, árnyék és foltok nélkül nincsen: most öngj'^arldsága ár- 

 nyékolja fényes oldalát;majd irigység, rágalom vonreá homályos leplet. 

 De miként a' napnak, leáldoztával visszavert sugarai, tisztán ragyognak 

 felénk esthajnalán , kivívott érdemei. 



Horváthunk' munkás élete sem volt árnyék, nem folt nélkül, 

 mert míg élt, halandó volt; de letűntével elenyésztek ezek a' jóknak em- 



*) t Január' 16d. 1835. Pozsonyban. 



M. T. T. ÉVK. III. I. 24 



