186 a' magyar tud. társaság' történetei. 



lékezetökben , 's szelíd fény derült el a' hátra hagyott pályán 's hal- 

 hatatlanság ölelte őt a* halál* karjaiból át. 



Nemes társak! illy halál bére a' munkás férfiúnak: megszűnik az 

 illyen halandólag élni halhatatlaniil ; halhatatlanul a' menny' halhatlanai, 

 halhatatlanul a' föld' halandói között. 



Hogy ösvényünk, munkálódásunk' pályája nincs egészen, sót sok- 

 szor épen nincs hatalmunkban, kitkit meggyőz öntapasztalata. Itt a' 

 vér' és születés' különbfélesége, ott a' szülei vagy gyámi hatalom, majd 

 a' változékony vélemények' egymást érő 's líző zápora, a' helyzet 's 

 egyéb körülmények határozzák el, 's jegyzik ki azt élőnkbe. — Hor- 

 váthunkat ezek a' papi pályára helyzék , mert érezte hivatalának fon- 

 tosságát ; tudta a' kötelesség' szentségét : érzelmeit, gondjait és tetteit 

 ez egybe gjiijté össze. Iloni nyelvünk azért 's literatúránk nem vala 

 egyenest beszőve az ösvénybe , mellyen ő indult ; neki az nem czél , csak 

 eszköz lehete a'czélra, a' religióra és ennek tudományára. Nem, az idő- 

 ben még annyi sem vala, mikor Horváthimk pályának indula. 



A' tizennyolczadik század' másod fele' kezdetének lévén ő gyer- 

 meke, mi nem tiszta volt ekkor nemzeti nyelvünk' ege, tudjátok, sőt 

 tudjátok , mennyire volt az borús és szomorú ! Azt tanulni , valamint 

 egy részről majd nem kábaságnak, úgy más részről majd nem csodának, 

 a' köz vélemény, gondolkozás ellen nagy elszántsággal tett diadalnak 

 lehete tekinteni. 



De Horváthunk, mindennek daczára érzé, hogy magyar, 's hogy 

 mint illyennek honi nyelvét épen úgy nem szabad parlagon hagyni , mi- 

 ként nem, hivatalának szentséges tárgyait. Ő is azt teve, mit a' kor' je- 

 lesebbel tevének : a' már fönfén3ai franczia nyelvet tanulá , hogy sze- 

 gény, mindenektől elhagyottnak látszott anyanyelvét az által emelje ki 

 a' bölcsőnek agg porából. 'S hogy emelé, szép tanúja az általa, példá- 

 nyai xitán dolgozott — Ékesszólás a* koporsóknál — 's 1816b. 

 kiadott ritka szépségű egyházi munka. Utóbb, 1820ban megindítá, ho- 

 nunkban tudtomra az első egyházi folyóirást és fol3'tatá lS24ig, mint 

 veszprémi kanonok , nem csekély érdemmel , mert sükerrel derékkel : itt 

 kezdenek ugyanis religiónk' szent igazságai, honi nyelvünkön tudományo- 

 san szólani. — Magyar egyházi ékesszólási tehetségét nem említem ; sokáig 

 vissza fogják azt hangzani templomaink, az őt követőknek ajkaikról. 



