EMLÉKBESZÉD HORVÁTH JÁNOS T. T. FELETT. 187 



Tgy Horvátlnmk , a' mi természetes, nyelvünket 's literaturánkat 

 nem annyira szcniléletileg mint inkább gyakorlatilag teve műgondjává; 

 azért egyenes munkálója a' nyelvtannak nem is vala 6. De csak 6 tevé-e 

 ezt így ? világi Íróink küzül hányan tevék ugyan ezt, míg sem rend- 

 szeres nyelvtanítóink , sem szófejtegetóink , tulajdon értelemben nem 

 valának? pedig jeles, legjelesb íróink! 's ezek tevék azt, hogy indulna 

 nyelvünk, hogy mívelné magát, meg mi előtt vonnok azt. általok 

 indult, 's hatalmasan hágdalt. 



Egy árnyékos oldalát el nem rejthetem itt dicsőültünknek, ne- 

 mes társak! előttetek, miután többek előtt csak igen is világos az: Hor- 

 váthunk, később korában nagy ellensége volt a' nyelvújításnak ! Nyil- 

 ván ugyan föl nem lépé ellene , de annál hevesebben szóla baráti köré- 

 ben; az ellene szegülteket szerété, gyámolá. Ez idegenít, ez visszalök 

 bennünk a' különben nagy férfiiitól. De én , a' nélkül hogy ügje' barátja 

 legyek, merem őt A^édelem alá venni ; sőt, ha ti nem ellenzitek , merem 

 őt még dicsérni is e' tekintetben. 



Minden munkaszerető, javulni és javítni kívánó , barátja az újí- 

 tásnak. Az újítás xigyan nem mindig javítás , ollykor rontás is az ; de 

 nincs javítás újítás nélkül ; azért is ujítnunk kell , ha javítni akarunk. 

 Ha az újításban van mi rósz, csak azt gondoljuk meg, hogy van benne 

 valami jó is, 's ez a* valami jó, melly nélkül, ha nem újítunk, el kell 

 lennünk, örömest feledteti velünk ama' roszat, mellyet elmellőz, melly- 

 től óv bennünk a' józanabb rész. 



De hát épen nem volt volt-e a' mi Horváthimk barátja az újítás- 

 nak * mindenkor *s minden újításnak ellensége volt e ő? Nem ugy va- 

 gyon. Tán csudálkozni fogtok , nemes társak ! ha azt mondom , hogy 

 legkényesb uj szavaink' egyike és másika Horvátlumkban találja, ha 

 nem találóját , bizonyosan korán használóját. Ott olvasom, még mielőtt 

 máskiben olvasnám, a' fenn említett 1816diki munkának előszavában , 

 a' princípiumokat eleveknek magyarosítva; 's, a' mit ma sem tudunk, 

 a' stílt igézetnek. És mit tanít ő ugyanott az uj szavakról , halljátok, 

 olvassátok ! 



„Elhitetvén magammal — mond — hogy a' szavak , mellyek jól- 

 lehet egykét éviek — 's ugyanazért szemet szúrván néha bosszonkodást 

 is gerjesztettek — a' következendő nemzetségnél, a' mint más nemze- 



24* 



