188 A MAGYAR TüD. TÁRSASÁG TÖRTENETEI. 



teknél is megtörtént, közönségesekké fognak válni; az új alkotásbelie- 

 ket sem vetettem meg , vigyáztam mindazonáltal, hogy azokkal homályt 

 ne szerezzek. Én mint meg annyi apró szaporaságokat úgy nézem az 

 ill_vcn találmányokat — úgy mint a' millyenekkel lettek idővel minden 

 ismeretek , nyelvek , tudománj^ok, mesterségek teljesekké ; következés- 

 képen , a' nyelv' természetéhez illendó'Ieg szerezve , minden szó egy kis 

 nyeresége a' honi litcraturának." 



Mi tévé tehát az újítás' e' korábbi bajnokát annak későbbi ellen- 

 ségévé? Röviden mondom: a' hebehurgyaság és visszaélések. — Alig 

 kezdenek az értelmesebbek gonddal és szerénységgel , ott hol szükséget 

 érzének , újítani , hogy avatlan kezek is nagy mohón , tele vak merész- 

 séggel, gond és mérték nélkül estek a' dolognak, rohantak az újításnak; 

 's alig vevők magunkat észre , hogy elöntve valánk az új szavak' özö- 

 nétől. Ki tagadja, hogy sok rósz, nevetséges lebbent föl az özönből 

 élőnkbe? sok jó úszott ott is, hol semmi helye nem vala ? hogy hal- 

 mozva, a' jó rósz új szavak csak értelemtévesztésbe dönték az illye- 

 nekhez nem szokott, illyeneket nem értő olvasót? 'S csudáljuk-e, ha ez 

 és az, ha maga Horváth, kit most már komolyabb ügyek, bokros gon- 

 dok foglalának el, semhogy aprólékokra ügyelhetne, a' nagy özönben 

 magát feltalálni nem tudván, ha a' végetlen khaoszból világosságot 

 hívni ki hatalmában nem lévén, az egész özönt megveté? 



De hát vétek-e az ellenfélen állani? minden érdemnélküli-e, nem 

 úgy munkálni miként ez és az, miként a' nagy sereg mimkál, de mun- 

 kálni még is? sőt különzeni ollykor a' nagy tömegtől , hasznos. 'S nem 

 ezt tevék-e az első újítók? — Arra, hogy ne aludjunk, sőt hogy hév- 

 vel és gonddal munkáljunk, leghatósb ösztönt az ellenféltől veszünk. 

 Hol nincs ellenség, léha ott minden, minden szunyadoz. Legyen hát 

 bárki ellensége az újításnak, csak szilárdan álljon előttünk és nemes 

 hévvel küzdjön: barátja az, mozdítója a' közjónak; ollykor az ó rozs- 

 dás kard diadalmasabb ügyes kézben , mint a' fényes új ; ügyetlen , 

 renyhe kézben ez is az is hasztalan' forog. Sőt mindig legyenek köz- 

 tünk (komolj'an óhajtom ezt) nemes lelkű baráti az ónak, kemény 

 birái az lijnak, visszarezzenteni a' tudatlan merészséget, gátlani a' 

 visszaéléseket; a' szerényen bátrakat gondra, szorgalomra edzeni. Al- 

 talok többet nyer a' közjó, mint akár a' gondatlan újítók, akár a* 



