4 I. NYELVTLDOMANV-OSZTALYI ÉRTEKEZÉSEK. 



tekiiUni vissza; azokat lelkünk elébe idézve átáhnodni, érezni ; külön- 

 féle gyümölcseit tudva fölélni — egész nemzetnek szinte miként egyes 

 embernek , a' maradéknak miként magoknak a' hős ősöknek , kikben él 

 a' maradék, örvend, dicsőül az cl nem fajult büszke nemzetség! — 

 Mellyik a' lelkes bajnokok közül , nem szereti övéinek , most már békés 

 lélekkel beszélni viszontagságait, jelekkel mintegy rajzolva, jelenekké 

 tenni a' nagy napok' ritkább történeteiket? *s a' ha'lgató család milly 

 figyelemmel, milly gyönyörrel függ illyenkor a' beszélőnek ajkaitól! 

 miként Hellasz' hősei hónukba, ezer veszély után koszorúztan térve 

 meg, Ilion' omlékai alól, az utánuk esengő édes övéiknek nyilt kar- 

 jaik közé. 



Argolici redicre duces, altaria fuinant, 



Ponitur ad patrios barbára praeda deos. 

 Grata ferunt nymphae pro salvis dona maritis , 



Ilii victa suis troia fata canunt. 

 Mirantur iustique senes, frcpidaeqwe puellae, 



Narrantis coniux pendet ab ore viri. 

 Atque aliquis posita monstrat fera praelia mensa, 



Pingit et exiguo Pergaina tota luero : 

 Hac ibat Simois etc. 



A' komor, bajos valő itt vidám enyhes tünetté, a' halálos jele- 

 netek elevenítőkké , a' komoly árnj^ak derült képekké változnak át. Itt 

 Aarázsoltatik át a' sötét valóságnak letűnt borús világa egy tündéralaku, 

 derült , vidám , uj világgá ; itt élnek , munkálnak a' föltámadt holtak a' 

 kései nemzet* színe előtt: — 's ez a' theatrum — 

 Longorum operum finis — 



•s ennek lelke a' dráma, legnemesb, legkedveltebb mulatsága minden 

 műveltebb, jeles őseiben megdicsőült, kivívott munkáiban erős, most 

 is nagy, de most már szelíden nagy nemzetnek. 



A' dráma minden költészi müvek' fölöttisége. A' költészet' főtö- 

 kélye a' teremtés, és csak a' teremtő lélek költész föntebb értelemben. 

 Hol tűnik legfönségesebben elé ez a' teremtő erő? — A' lyTa nem te- 

 remt, hanemha érzelmeket, ideákat, szavakat. Az eposz nem annyira 

 teremt, mint inkább a' régen termetteket költi fel álmaikból, 's minket 

 oda visz, hol ők egykor munkáltak. 'S ha csakugyan teremt az epikus, 



