8 I. NVELVTLDOMÁNV-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



a' nagy r»;giség' többnyire bizonytalan , mindenképen csekély nyomain 

 ne akadozzunk — a' XVIId. század' epikusaitól, Zrinyi, Gyöngyösi 

 's másoktól, kiknek csak csinosb nyelv^, 's nagyobb miígond vala szük- 

 séges, hogy a' legjobbakkal mérkezzenek , természetes volt a' lépés 

 drámai mutatványokra, millyeneket Molnár, Kanisa' vivásának tör- 

 ténetében említ; Endrődy pedig már 1792ben a' magyar Játékszínnek 

 irá történeteit 's közié az előtte készült drámáknak jó részét. — (4' 

 magyar Játéhsziimek Történetei iezdettől fogva a% utóbbi kormányo- 

 zásig. Pesten , Trattner Mátyás bet. I.köt. 1792. //. ///. JV.köt. 1793.) 

 — Ezek kevés eredeti 's honi regéken alapítottakon kivül , többnyire 

 fordítások, utánzások; a' nevek* elváltoztatásával hazánkra 's hazánk' 

 fijaira többnyire szerencsétlenül alkalmazottak. 



Mi a' nélkül hogy magunk gondolkodnánk , elsőbb olasz , fran- 

 czia,majd német, utóbb angol idegen tárgyú, személj'ü, alakú darabo- 

 kat adánk honosainknak, 's többnyire csak olvasás végett adók ezeket 

 is. A' nem drámai szellemű 's nyelvű Dugonics kezde adni honi tár- 

 gjTi , személyü 's alakú epico-dramai románokat 's ezek szerencsésebbek 

 valának amazoknál ; ezeknél még a' brunczfikok és stilfridek inkább 

 kedveltettek. Szomorú képe az ízlésnek ! — de csak betűket láta sze- 

 münk, tetteket igen ritkán, mert sem színházaink sem színészeink, 

 vagy ha voltak, nem voltak, mik lenni akartak. 'S a' ház ugyan nem 

 nagy baj, de miért elóbb arról gondoskodni • — vagy inkább munkát- 

 lanul annyit fecsegni, — ha nincsenek, kik neki díszt és számosan to- 

 lakodó nézőket gyűjtsenek? Ott állhat a' fényes, méltóságos, fönséges 

 és fölséges palota, unatkozva ásítozunk azokban, ha nincsenek, kik 

 belé is , belénk is lelket öntsenek ! 



Kisfaludy Károly előtt nem tudom ki adott, műre, tárgyra, 

 alakra eredeti jeles drámai művet. De ekkor már színészeink is kez- 

 denek lenni , 's könyvből átvitetní holmi tódott fódott , ki honi , ki se- 

 honi művek a' színre, csekély érdemmel, érdekkel tán még cseké- 

 lyebbel. 



A* helléneknél első volt, ki a' theatrumnak bizonyos idomot 

 adott, az eleüszi Aiszkhülosz, költész és színész egyszersmind, a' 

 tragődiának atyja. Művei' számát mások hetvenötre, mások kilencz- 

 venre teszik; közülük csak hét jött hozzánk át. — De ez még tökéletlenül 



