14 I. NVELVTLDOMÁMY-OSZTALYI ÉRTEKEZÉSEK. 



és velem éreztet a' halálra szánt ártatlan szűz Iphigenia, kit anyja, 

 kit jegyese Akliill , a' liad' dühe ellen óvni akartak l 's ő szola : 



„Eltokélett szándokom meghalni 's dicsőn halni meg ; 

 Távol illetlen makacsságtól. Fontoljuk csak anyám ! 

 Fontoljuk, jól szólék-e vagy nem. Rám függeszti szeme't 

 'S rajtam a' nagy Hellasz csügg egészen. A' megindulás 

 'S Ilinn' romlása tőlem függ csak. Asszonyink' késő 

 Sorsuk e' kezekhen , mellyck a' vadcsoida nemzetet 

 E' kies hazától eltiltják örökre rablani; 

 Majd ha Helene, kit Parisz ragadt el, hosszultan leszen, 

 Mind ez, én halálom' raíve fog majd lenni. Hah, minő 

 Lesz dicsőségem ! Hellasz megszabadítója , széj) nevem ! 

 'S illik-e szeretnem e' csak kurta életet! — 

 Nem magadnak csak , az egész hazának szültél engemet , 

 Oh anyám! Hány férfiú vévé magára a' rézpaizst ? 

 Hány fof!;ott lapátot a' megszégyenített Hellászért ? 

 Vívni bátrak Ilionnál , 's a' hazáért halni meg ! 

 'S én-e , egyetlen játszani ki e' dicső szent czéljokat I 

 Nem! hiúság volna ez! 'S mivel mentenök tettemet? 



— — — — — Illetlen, hogy egy leány miatt 

 Akhájokkal küszködjék 's meghaljon a' király Akhill, 

 Egyetlenegy férfiú méltóbb életre mint száz lány. 



— — — — — Testemet Hellásznak nyújtsátok át ; 

 Öljetek meg ! Dűljön Ilion nekem nem romlandó 

 Emlékül ! Menyegzőm , magzatim , koronám csak ő leend." 



Szomorú lélek-e az, ki itt beszél? 's éii hallva ezt, szomorúság 

 könyűit iintsem-e, és ne inkább a' hazai szeretet', a' leánynagyság 's 

 eróny fölötti érzelem' szentebb öröméit? Bizonj^os fájdalom foglalja 

 ugyan el lelkemet a' szép áldozat miatt, de levero-e e' fájdalom, 

 luillyen minden szomorúság? Fölemelő az, 's majdnem istenítő. Nem, 

 Iphigeniánk' halála nem szomorú; Aidám az, de komolyan, fönségesen 

 A'idám. — Tán nem fogok olvasóimnak unalmat szerezni, folytatva a' 

 gyönyörű jelenetet, hogy még inkább kitűnjék, miként nem szomoni 

 a' tragikai nagy halál. — Akhill, a' menteni egész Hellász' ereje ellen 

 kész h()s meghajlik a' leány' dicső lelke előtt igyen szólván : 



„Nagy eltökélet! Nincs tovább mit szólanom, 



Neked ha így tetszik. Csudálom ('s tilalt-e 



Ez?) benned e' szent érzetet." — 



r , 



