IG I. NVELVTLDOMANY-OSZTALVI KRTEKEZliSEK. 



Gara. Kígyónak mondasz , 's nem félsz a' fula'nktól '. 

 KoNT. Oh hogy ne! add ki undok mérgedet, 



Látom szemedben ég a' kárörüm, 



Az a' pokoltűz, melly szívedben él, 



Szólj hozzád méltót , mondd , hogy elveszünk. 



'S miután Gara elmondá a' zsarnok' parancsát, hogy térdre hullva 

 hódoljanak előtte , imígy folytatja : 



Ko.NT (társaihoz). Barátim! a' mentség' órája itt vagyon, 

 Feleljetek hogy térdre hullotok. 



'S vévén barátinak ellenn)'ilatkoztiikat : (Garához) — 



„No most megtérhetsz , elmondhat'd uradnak , 



Hogy gőgje bennünk niegcsalatkozott. 



De lódulj innen ; hitvány és czudar 



Nem mert előttem állni még soha , 



'S te leggazabb vagy mindenek közölt. 



Lódulj , vagy eltiporlak, hitszegő, stb. 



A' hősnek szomorgó hangjái-e ezek? 's én szomorogjakí miért? 

 mert Kont 's társai makacsoki örvendek a' bátor, szilárd erőnynek, 's 

 nekik állhatatosságot kivánok végiglen. Gara' szemtelenségén , a' zsar- 

 nok' kegyetlenségén szomorogjak-e tehát í egyiket inkább gyűlölöm , 

 mint a' másikat. Hol tehát a' szomorú? 



De most érzékenyebb scéna nyilik előttünk; ez tán megríkat, s 

 szomorúság' konyáit foljatja! 



KoxT (hallván a' közelgő nőt és gyermeket). 

 „Milly szózatok! 

 RÓZSA. így lellek itt, hős férjem tégedet. 

 Kont. Jobb sorsra méltó ! hát te is lejősz , 

 Hogy a' sötétség' országát, hogy a' 

 Halál' fiát meglássa még szemed? 

 Nézd a' kemény bolfhajtást, a' fölött 

 Fény és dicsőség tart kevély lakást. 

 Ott fondor és hatalmas emberek 

 Uralkodnak , 's tapodják tiírsokat. 

 Itt én lakom 's a' pornak férgei , 

 De a' jobb érdem itt lakik velem. 

 'S emléke boldogabb napomnak , azt 

 Féreg, sötétség föl nem emésztheti. 

 RÓZSA. Ha elves/.tlek, nincsen vigasztalás; 



Oh mondjad Kont, hogy el nem vesztelek. 



