18 I. NYELVTUDOMÁNY-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



A' nő Ugyan tele fájdalommal, melly ollykor el-elkapja a' hőst 

 is. De szomoru-e hát? Nem, a' szomorúságnak nem eza'nj'elve; a' 

 szomorúság' nyelve bánat' nyelve. Fáj , igen fáj a' hősnek , hogy igaz- 

 ság, liaza és szabadság' szeretete halált von reá, elválást kedves övéi- 

 től: fiijdalmas tehát az áldozat, de ezt a' hős vidám lélekkel kész tenni; 

 ha szomorúan teendi , nem hős ; halála a' gyávának halála , mellyet músa 

 nem fog dicsőíteni. 'S én ? szívemből fájlalom az elhagyott özvegyet , 

 az árván maradt szép reményű fiút; de rőla nem tehetek; nem óhajtha- 

 tom, hogy Kont hódoljon a' zsarnoknak, 's hódolva tartsa meg övéinek 

 kedves életét. Szomorúság akkor szökne meg lelkemet ha ő ezt tenné, 

 's gyászolnám az igazságot, azerőnyt, az emberiséget, melly mégnagy- 

 jaiban is olly kicsiny. És ez volna ám még a' szomorú játék , de a' 

 millyet komoly színköltész imi nem fog. — 'S mikor aztán a' veséig 

 megdöbbent zsarnokot hallom — 



Zsigmond. „De én mivé lettem , hogy itt panaszkodom?" 

 És majd : 



„Hah! hol vagyok! hová lett Vajdafi? 



Melly változás rajtam? borzadok, 



Testem remeg, szivem kopogva ver, 



Zúgó malommá változott fejem , stb." 



„Hah! nádor! intésed megment vala 



'S most ön boszumnak áldozatul esem." — 

 imádom a' végzést, 's dicsénekre emelkedik lelkem, a' nagynak és jó- 

 nak diadalmát dicsőítve , az alacsony gonoszlelküség ellen. 



Halljuk a'legszomorúbbat, Irénét, kinek, a' gyengének, erőnye 

 leghatalmasabban vala megkísértve ; ki ha meghajol, ki haragudjék reá 1 

 ki ne süsse szánakodva le szemeit , 's szomorúan álljon félre ? De az 

 ő erőnye nem hanyatlik. Győzött már Mohammedben a' dicsvágy Irénc 

 iránti szerelmén; el van végezve, hogy Iréné meghaljon. Zulima meg- 

 hozza neki a' parancsot, hogy a' nép előtt jelenjen meg. Iréné sejti a 

 rettenetes végzést, 



„ — — — — — Csendes ihlet! 

 Te a' halár követje vagy. 

 Oh értelek ; lefolyt az óra , menni kell. 

 Oszolj sötétség, végy fel karjaidba, 

 Mennyei atyám ! _ _- — Zulima ! 

 Az élet távozik." 



