HELLÉN-MAGYAR DRAMATI.RG1A. 21 



Tán múr magát ezt a' harmadik nemet megkülönzeni ítilüs dolog 

 volt, 's talán a' már érintettem balvdleménybó'I származott, hogy a' 

 lió'sszínmű, ha benne nem ölünk, nem öletünk; nem zokogunk, nem 

 jajgatunk; félig meddig el nem halunk, nem szomorú, nem tragó'dia; 's 

 a' vig, ha benne nem kaczagunk, halálra nem nevetünk, nem is víg 

 nem komődia. 'S nem volna hát víg (nem szilajon, csárdási mödra, de 

 vidánuil víg) a' játék, habenne fol}Tást nem kaczaghatimk, nem rö- 

 höghetünk? Én az illy röhögtető műveket pusztai , csárdai, fonyóházi 

 stb. dőzsölök közé szeretném örökre száműzni múszineinkből , melly a' 

 czélt, a' nemesítést nemcsak nem eszközli, sőt téveszti, holott czél- 

 szerileg minden műnek, legalább is egy lépcsővel nemesebbnek kellene 

 lennie nézőinél. — A' músának, ha falusi, ha mezei, ha pusztai is az, 

 mindig kendőzüttnek, 's csak kissé is kenettnek illik lennie, azaz: ha 

 nem épen mindig szerénjniek , még is egy kissé szemérmesnek , tisztá- 

 nak , nemesül dévajnak. 'S melly nem egészen nemtelen szív nem vi- 

 dul , nem mosolyg , nem derül az alatt a' víg mű alatt , mellynek sze- 

 méljei' arczokon a' vidám emberiség' színe , könnyeden lebegő, nyájas, 

 tisztán derült kedv' szelleme ömlik el? vagy, a' kiknek nyeh^ükön a' 

 szerénység' színeivel mérséklett , nem mindennapi elmésséggel élesített, 

 mosolylyal gyengített gúnj'ok, csípések ömlenek a' bohóságok ellen? De 

 nehéz megmondani , a művész simuljon-e néző közönsége' izletéhez, 

 vagy az a' közönség engedje magát a' művész által simítatni ? Neme- 

 sednünk kellene , de hol kezdjük ? ez a' nagy föladat ! 



Ezt tekintve , nagy részök az úgy nevezett nézőjátékoknak a' 

 vígmüvek között foglalna helyet; valamint a' magasb, komoh abb szel- 

 leműek , szereptíek és nyelvűek a' hősművek között , mellyekben már 

 mondám, hogy ölni, gyilkolni , jajgatni épen nem szükséges. 



De nem ellenzem a' különzést; a' kijől különöz, jől is tanít; sőt 

 még többet is kész vagjok ajánlani. Miért is ne ? miután ítéletem sze- 

 rint is, e' józanabb emberkorban legczélszeriebbek a' közönséges, pol- 

 gári életből v^ett tárgyú , anyagú színmüvek , mellyek , habár erkölcsi 

 tekintetben talán hősieknek neveztethetnének, a' fönadtani világítás 

 szerint; még is a' szemeljek' közsorsuk, azoknak nevezni tiltja. Egy 

 liclyett azért én hármat ajánlok: érzékeny, erkölcsi és giíny 

 színműveknek nevezhetőket. Az elsőben a' közéletnek , a' házi csendes 



