II. 



A' NYELV 'S ANNAK A' LÉLEKHEZ VALÓ VISZONYAI. 



OLVASTA 



MIDŐN RENDESTAGI SZÉKÉT ELFOGLALNÁ, 



a' M. T. T. KISGVÜLÉSEBEN , JAN. IV. 1836. 

 ALMÁSI BALOaH PÁI.. 



Azon magas és bélyegző tulajdonok közt, mellyek az embert földünk' 

 felületén , minden élo valóságok felett megkülönböztetik 's őtet a* te- 

 remtés' remekévé teszik, legnagyobb figyelmet érdemel a' nyelv. Az 

 ember a' természet' kebeléből különbnemü érzékekkel 's tehetségekkel 

 felruházva jelenik meg a' világ' piaczán; de mind ezek, az embernek 

 minden csudálatos alkotása mellett sem lettek volna képesek őtet a' ci- 

 vilisatió' 's értelmi kifejlés' nevezetes polczára emelni, a' tudományok* 

 's mivészségek' mezején , ezen mennyei ajándék nélkül. A' legfinomabb 

 érzékek is állati 's alacsony irányt nyernének 's vadságra fajulnának, a' 

 legmagasb tehetségek pedig kifejletlen 's a' világra nézve eltemetve ma- 

 radnának , ha azokba a' nyelv tulajdon életet nem öntene. Egyedül a' 

 nyelv köti öszve, a' természet' eredeti állapotjában elszéledt családokat, 

 egy nemzetté , az együttérzés 's társasági vonzódás' felébresztése , 's ez 

 erősiti azt meg törvények' alkotása által. E' nyitja fel a' világ' 's élet' 

 azon számláihatatlan csudáit, mellyek érzéseinket mindenfelől érdeklik, 

 ez ébreszti fel keblünkben az emberi magas rendeltetés' nemes érzését ; 

 ez emeli fel lelkünket a' szépnek, jónak 's igaznak, 's ezen isteni ideák- 

 nak felfogására , e' vezet be bennünket a' mennyei bájjal kínálkozó tu- 

 dományok' szent helyébe , vagy egy szóval , ez lelkünknek , ezen tes- 

 tünk' szerkezetéhez kötött isteni szikrának ébresztő fáklyája. 



Mi volna az emberek' társasága nyelv nélkül egyéb , mint nemesb 

 testalkotásu állatok' serege, melly az élet' szükségeire megkívántató 



