a' prüsa, 's kifejliíse' föltételei. 71 



fén3'cs clühaladása, minél fogva azt majd szlutún ciilminatiója' pontjáig 

 emelkedettnek mondhatni, oda mntatna, liogy prósánk a' maga pályáját 

 már előbb lejárta: úgy ez utolsónak valahai magasb kifcjlését remény- 

 lenünk sem %'olna többé szabad; és miután prósai literatúránk' ekkorig 

 val(') történetében egy csillogó időszakaszt sem találunk, nagy fájdal- 

 munkra azt kellene hinnünk, hogy nyelvünk' szellemi életében a' pró- 

 sának aranytor a' végzettől szánva nem volt. E' tekintet múltba és jö- 

 vőbe elannyira búsító , hogy annak lehető felderítése nemzeti literatú- 

 ránk' érdekében fekvőnek lenni láttatik. Nézzük tehát, ha valljon a' 

 dolog közelebbről A'izsgálva, kedvezőbb színben tűnik-e fel előttünk í 

 Vizsgálatomat 



Elsőben is a' tapasztalás' nyomán kezdvén meg, ez utón nem 

 csekély vigasztalást lelek mindjárt ama' felfedezésben, mi szerint ugy 

 találom, hogy mind azon régi 's újabb korbeli mívelt nemzeteknél, 

 mellyek a' literatúrai pályán jeles haladásokat tettek, a'poesis' kifejlése 

 a' prósáét átaljában jóval megelőzte. Igazolják ezt különösen a' hajdani 

 Hellas' és Róma' nyelvének történetei. Mert valljon ki nem tudja, hogy 

 ha a' görög lant' életre jövését a' ma csak neveikben élő Amphionok', 

 Orpheusok' 's Musaeusok' mesés koráig nem visszük is : ugy is sokkal 

 előbb megkezdte az tündöklő szerepét a' majdan hasonló fényben elő- 

 állott atticai prósánál. Az isteni Ilomér' 's vele egy ívásu Ilesiod' magas 

 énekei , a' Cyclieus költők' vetélkedve szórt utánzó verselései , a' mérges 

 Arcliilochus', szelíd Anacreon', fenséges Pindar', 's ApoU' egyéb felken- 

 teinek művei , már rég hírt szerzének a' görög honnak akkor , midőn 

 még az prósából egy remeket sem mutathatott; és a' Pericles' százada, 

 mellyben a' görög prósát TJnicydides és az atticai méhnek méltán neve- 

 zett Xenophon, Isocrates, a' dörgő Demosthenes , 's annak egyéb hősei 

 a' poesissel egy rangra emelték, csak későbben következett. — Latium 

 földének literaturáját a' kengyelből szavalt fescenninus versekkel látjuk 

 megkezdetni , és soká csupán 's kizárólag a' költészet' határai közt 

 mozogni. Cicero és Sallust , Plínius és Tacitus, kikben a' római prósa 

 utóbb dicsőült, a' nemzet' első költőit: Livius Andronicust, Enniust és 

 Plautust, nem megelőzték, hanem több mint egy századdal későbben 

 követték. És, hogy illy közönségesen tudva lévő dologban kelletlen 

 szószaporítással ne éljek: legyen elég a' később korbeli nemzetek' lite- 



