A PRÜSA, 'S KIFEJLÉSE FÖLTÉTELEI. 73 



észlicz , az okosság* objectiviis törvényei szerint Jjcszél. Kérdést nem 

 szenved, liogy az emberi lélek' ezen tehetségei kuzill a' két első — mellyek 

 néminemű részben még az oktalan állatokkal is küzüsck — a' két 

 utóbbinál korábban kifejlik. Szellemi életünk, vagyis lelkünk' munkás- 

 sága, csakhamar a' testi születés után, a' képzelet' 's érzés' bennünk 

 lappangó ereinek felfakadásával kezdődik meg, és a' poesis nem egyéb, 

 mint e' második születésnek élőszóval hirdetése, vagy — hogy ngy 

 szóljak — a' megszületett léleknek első örűm-rivalása. Tudniillik a' 

 természet' még serdületlen fija, a' körülötte lévő tárgyak' özön behatá- 

 saitól elborítva , öntudatra ébred : — az benne érzést 's képzetet gerjeszt; 

 ezek pedig beljében egy új ideális világot teremtnek, me Ilynek keb- 

 lében létezését megtestesült alakban nyilvánítni akarván , lelke a' kül- 

 világ' rálövelt sugaraitól felmelegülten, mint a' Memnon' szobra meg- 

 zendül, a' néma ajkat érthető hanggal tölti el, és e' hang, a' költői lant- 

 nak első megpendülése. Igen is , a' poesis' eredetét a' nyelv' eredetével 

 majd szint' azon egynek mondhatni ; miután a' nyelv is tulajdonkép 

 nem egyéb lévén, mint az érzés' 's képzelet' egy olly tolmácsa, melly 

 a' léleknek ezek által okozott belső mozdulatit testi hangokkal magya- 

 rázza, már magában néminemű poetai színt árul el. A' bárányát vesz- 

 tett együgyű pásztorlány' panaszos sírásában , a' kis gyermek' vesszőpa- 

 ripájához intézett hősi beszédében , sőt a' fűben mélázó csecsemő' félig 

 érett petyegésében egyiránt poesis rejtezik. Mind a' három ugyanazont 

 iníveli , mit a' valódi költő mivel , t. i. lelkének a' pillanatban érzett 

 helyzetét saját személyessége'körén belől, élő hangképekben rajzolgatja; 

 erre sem mesterség, sem tudomány, még csak írástudás sem, csupán 

 belső ihletés 's jelentéssel bíró nyelv kívántatik. Innét van, hogy a' 

 poesis' termékeny csemetéje virágzással a' tudományos mesterséget min- 

 denütt megelőzte, — sőt ugyanannak még olly szigorú éghajlat alatt 

 is, hol az utóbbiak soha meg nem fogamszhattak, buja sarjadzásait ta- 

 pasztaljuk. Említscm-eOsíánt,'s a' celták' egyéb nevetlen bárdusait, kik 

 e' betűt soha nem ismert népnek, saját írástudatlan voltuk mellett, 

 örök időkre virulandó 's a' legmíveltebb ízléstől ma és mindenha méltán 

 irigylendő poetai hírt szerzettek? Vagy, ha ama' bámulatos gyengédség, 

 ama' megfoghatatlan szelídségtí erényes szellem , melly ezeknek énekei- 

 ben szívetolvasztólag fuval , arra kényszerít bennünket , hogy történeti 

 M. T. T. ÉVK. III. 2. 10 



