K PRÓSA , 's KIFEJLIÍSE' FÖLTÉTELEI. 79 



szerint , fő rugója a' haszonra 's jutalomra való kinézés volt : ugy a' 

 könj virásnak egyedüli kecsegtető ingere a* becsületben 's szerzői szép 

 hírben állott. Még ekkor a' nyomtatás* csuda mestersége , melly által 

 az elme-míveket ezerszeres példán3'ban egyszerre előteremtve, kereske- 

 dési czikkclylyé tehetni , ismeretes nem lévén : a* könjTirás kenyérke- 

 reső foglalatossággá *s alacsony nyerekedés* eszközévé nem aljasult, 

 írói pályára magát csak az szánta, ki arra belsejében valódi hivatást 

 erezett; nem ugy, mint ma, midőn az ösvényt, mint valamelly nagy 

 országutat , boldogok , boldogtalanok egymásba ütközve tapossák. Va- 

 lóban, ama* haszonvágytól tiszta character, mellyet a' régi iróknal, 

 ha szinte kénytelenségbeli erény g3'anánt is, el kell ismernünk, sokat 

 tett arra, hogy magoknak *s literaturáj oknak a* classicai nevet megsze- 

 rezhessék. 



Ezek voltak a' görög 's római prósa* kifejlését közelebbről elő- 

 segítő kedvező körülmények, mellyek közül, hogy az ékesszólás' vi- 

 rágzó divatát a* fontosabbnak nem ok nélkül tartjuk , azt az is bizo- 

 nyítja , mert ennek hanyatlani kezdésével , a' classica prósa is azonnal 

 alászállott. Hanyatlani kezdett pedig az ékesszólás akkor, midőn az, 

 a' megváltozott polgári alkotmán jniál fogva fontosságát elvesztette; 

 vagyis , miután a' görög szabadságra idegen , a* rómaira egyes hatalma- 

 sok' uralkodása következett. Ugyan is az ékesszólás a' respublica' ide- 

 jében tulajdonkép' nem egyéb lévén , mint a' haza' köz dolgait intéző 

 nemzeti szabad szó: annak a' hatalom* egy személjTe ruháztával, vagy 

 elnémulnia, vagy ennek zsoldjába szegődve szolgai alakot váltania kel- 

 lett. Az utolsó történt meg. Tudniillik a* polgári megkülönböztetés 

 többé nem érdem', hanem kegyelem* utján lévén elnyerhető : minden e 

 kegyelem' forrásához , a' császárok' udvarához tolakodott ; és az ékes- 

 szólás is, magas pályájából kiszorultán, ez ösvényen kereste szeren- 

 cséjét; 's levetve a* respublicai szilárd ábrázatot, udvarias és mulattató 

 színben kívánt tetszeni , erejét majd gyáva zsarnokok* istenítésére ké- 

 szített hízelkedő panegyricákban , majd a* rhetori elménczség* kopár 

 mezején tett alakos szükdelésekben gyakorolván. — Mennyire elferdül- 

 tek utóbb e' részben a' despotismustól adott tónus által a' kor* nézetei, 

 bizonyítják némelly későbbi római irók , kik a' respublicai remek ékes- 

 szólásról emlékezve, azt egy jól elrendelt statusban helyet sem találha- 



