88 II. PHILOSOPHIAI-OSZTÁLYI ÉRTEKEZIÍSEK. 



pangott a' még kinem fejlett, merő érzéki emberben, később a' philo- 

 soplms észfogatot készítvén, a' nyelvet új ideával, 's egy új szőval fel- 

 i^azdagította. 



Az absoluta neccssitas , és tulajdonképi szükség közt különbözők 

 az észfogatok is ; amazt átaláuosan a' természet' törvénycinek egyforma 

 örökös munkálataira, ezt megszorítva állati életünkre kell érteni; hon- 

 nan metaphoraképen a' lélek' örömeire is átszállott a' sző; 's mivel az 

 emberi nem' kettős alkatánál fogva a' maga kifejlésében elébb ment , és 

 mehet; mind a' két úton több-több szükségei támadtak, mellyeknek 

 összecsoniődzásai egyszersmind főrugói az életnek, 's finom elágazásaik- 

 ban csak gyakorlat , és huzamos vizsgálat után lehet valamcUy rejté- 

 keny rendszert és összehangzást észrevenni. 



Az élet' nyelvében közönségesen fel szoktuk egymással cserélni 

 a' szükség és szegénység szokat , 's vegyesen élünk velők ; de a' 

 szegénj'ségről való észfogat nem olly elhatározott és kimerítő , mint a' 

 .szükségé. A' szegénység inkább a' viszonyi képzeletnek (relatio), mint 

 a' valóságnak — , a' szükség pedig inkább a' valóság', mint a' viszonyi 

 képzelet' természetén alapul: p. o. kinek csak száz forintjövedelme van, 

 szegény ahhozképest, kinek ezer forintja van; ez viszont szegény a' 

 harmadikhoz képest, ki tíz, húsz ezer forint jövedelmű, 's így feljebb ; 

 ellenben szükségben szenvedő az, kinek akármi oknál fogva egy fillér 

 jövedelme sincs, azért az élelem' legelső szükségeit sem tudja magától , 

 mások' hozzájárulása nélkül, megszerezni. 



Bámulatra méltó jelenet az emberi nem' történeteiben , miképen 

 az isteni gondviselés úgy alkattá az embert és világot, hogy a' kettő- 

 nek egymásra való kölcsönös hatásaiból különféle színt váltanak magokra 

 a dolgok és az élet' külső ábrázatai. A' magból élőfa, a' gyermekből 

 ember, a' halászkunyhóból palota lesz, 's ha kérdjük magunktól: mi 

 ezen átváltozások' oka, mást nem mondhatunk, mint hogy az embert 

 egyfelül természeti szüksége, másfelül a' világhoz való AÚszonya hajtot- 

 ták eleitől fogva mindenre. A' miért már a' régi bölcsek, mint Archytas 

 cs mások , kimondották , liogy a szükség a Mztanító. (Archytas apud 

 Stobaeum, Serm. XCIII. confer. Wesseling ad Diodor. I. 18. p. 12.) 



Ez értelemben kezdi meg Theocrit is a' halászok' idylllumát 

 (XXT, 1.) illy szavakkal : .4' ,T£»'t«-MÓ»'« r«s rtyva? (yeífjsi =a szükség 



