ZSIGMOND CSÁSZÁn' ÉS M. KIRÁLY* ÉLETE. 157 



ab eo munpic." A' ki adományokon, rendeken, 's eflelc csecsebecséken kapdos; 

 az nem nemes, hnncm alafsonylelkü béres; a' conscicntia recte facti elég nagy ju- 

 talom: tehát a' hiú dicsőséget és tisztességet sem igen vadászs/.a a' jó hazafi. — Ila 

 igaz és jámbor, kit pénzzel, Ígéretekkel, fenyegetéssel, 's hasonló csalóka sze- 

 rekkel meg nem leiiet vesztegetni. Muciust Sulla' kegyetlen fenyegetése sem bir- 

 liatta arra, hogy Cajus Mariust, ki Koma't és Itáliát veszedelemtől megmentette, 

 liaza' ellenségének ilélné. Aristidcst kérdezték: miben állana az igazság? Nihil, 

 úgymond , alienum desiderare. Cajus Fabriciusról Aidiis Gellius, lAb. I. Cap, 14. 

 Július Iliginus után ezeket említi: „Legatos dicit a Samnitibus ad C. Fabricium Im- 



peratorem Populi Uomani venisse, et obtulisse dono grandem pecuniam, 



orasseque , uti acciperet, utcreturque: atque id facere Samnites dixisse, quod vide- 

 rent , multa ad splendorem domus, atque victus dcfieri , neque pro amplitudine, 

 dignitateque lautum paratum esse. Tuni Fabricium planas manus ab auribus ad ocu- 

 los , et infra deinceps ad nares , et ad os, etadgulam, atque inde porro ad ventrem 

 imum deduxisse, et legatis ita respondisse: Dum illis omnibus membris, quae atti- 

 gissct, obsistcre, atque imperare posset, nunquam quidqnam defuturum; propterea 

 se pecuniam, quae nihil sibi esset usus, ab iis , quibus eam sciret usui esse, non 

 accipcre." Pyrrbus király ezt mondotta róla: „Diflicilius ab honestate, quam sol a 

 cursu suo amoveri potest." A' ki i'gy szokott élni , könnyen szükölködhetik 

 ajándékok nélkül, tehát megejteni sem lehet. „Lacedaemonii nullám disciplinam 

 abstinentia habuerunt potiorem." ,, Jeles hadakozók voltak a' scythiaiak, ügymond 

 Hellai Gáspár Magyar Krú/iihájábun atyáinkról, kiket nem győzhetett meg senki, 

 és voltának minden tisztesség kivánás nélkül, és telhetetlenség nélkül. Es az ő 

 nagy diadalmokból nem kívántának semmit a' meggyőzetettekföl , hanem csak tisz- 

 tességes engedelmet" a' VII. Re'szhen. Ki nem mértékletes és nem takarékos , az sem- 

 miféle hivatalra sem alkalmas. Az elöjáróság' választásakor tehát ezen tulajdonsá- 

 gokra kell tekintenünk. — Ha az egyenlőséget kedveli; azaz, ha az emberiségre néz, 

 senkit meg nem vet, 's magát fölebbvalónak másnál nem tartja : annál inkább nem 

 a* törvényeknél , mellyekct tisztel , és szentül meg is tart. Az egyenetlenség , azaz, 

 az igazságban személyválogatás, végre nyakát szegi a' társaságnak. De azért ne 

 legyen közönséges , se ne vesse el magát ; mert Aristides a' nép' barátságos társal- 

 kndását kerülte; de azért még is mindenkor hasznára dolgozott. — Ha hivatalok 

 után nem sóvárog; de azért kötelességének mindenben megfelel. A' rómaiaknál a' 

 cnnsulságra törvény szerint 42 esztendő kívántatott. Scipio ezt a' főhivatalt nem 

 kereste, és még is elnyerte 37 esztendős korában. „Atilium, mond V. Maximus 

 Lib. 4. Cap. 4. qui ad eum accersendum a Senatu missi erant ad Impérium populi 

 Homani suscipiendum, semina spargentem vidcrunt: sed illae rustico opere atfritae 

 manus, salutem publicam stabiliverunt." Livius pedig Lib. 3. L. Q. Cincinnátus- 

 rol , a' nép' egyetlen egy reménységéről, és bizodalmáról irja : hogy négy hold földét 

 épen akkor szántogatta, mikor a' tanács követeket külde hozzá e' kéréssel: „Ut, 

 quod bene verteret ipsi , Reique publicae , togatus mandata Senatns audiret." Magára 

 vállaUa a' fű hivatalt, sereget gyűjtött, és Minucius consult, kit már három napig 



