162 III. TÖRTÉNETIRÁSI-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



A' morvái markhiókra Jodokra és Prokopra, noha atyafiakra sem támaszkodhatott ; mert 

 ellenségek valának: azért Zsigmond némelly 1400. évi levelében őket nyilván: „Regni 

 et suorum confíniorum temerarios invasores" nevezi. Itthonn sem tarthatott számot 

 mindnyájok' hivségére. Ezek a' környülállások tehát a' tőle elidegenült nagyokat 

 bátrakká tették; midőn meg sem álmodta, elfogták 's a' visegrádi várba tették. — 

 „Postremo fortuna nobis sinistrante, proh dolor! dum nonnuUi Praelati, Proceres,et 

 Barones Regni nostri , prius capta, et detenta nostrae Maiestatis persona; regimine, 

 et solio dicti regni nostri , nos privare voluissent." — Fejér Cod. Dipl. Tom. X. 

 Vol. 2. p. 747. 



Nem mertek azonban személyébe kapni, nehogy boszitságból láttassanak vele 

 bánni; azért politicai ravaszsághoz fogván , a' siklósi várba boszút űzött Gara Miklós' 

 és János' kényökre bízták. — 'S már csak ebből is szemlátomást kitetszik , hogy ők 

 sem voltak Zsigmond' hívei (apjokat ugyan nem Zsigmond, hanem 138C. Horváti 

 János bánnak czimborái Erzsébet és Mária királynők mellett ölték meg; valamint 

 Zsigmond bizonyítja Praynál Annál. P. II. p. 177. és Kaprinainál Hisí. Dipl. P- /• 

 p. 358). Azért ha Pray még ügy védi és dicséri is őket, engem hívségekről sohasem 

 fog meggyőzni. Hív jobbágy királyát illy állapotban , 's olly nagy ideig magánál nem 

 tartóztatja ; a' Garák pedig még előbb, hogysem szabad lábra eresztették volna, vele 

 nem igen dicséretes alkuba eredtek; a' mi nemcsak nem jobbágyi hívsógn ok , hanem 

 nagyon is alacsony léleknek bélyege — Bertradon de la Brocquiére, premier écuyer 

 tranchant du Duc de Bourgogne, Philippe Bon , ki 1433. a' szent földről Magyaror- 

 szágon tért haza, és Budán Gara Miklós palatinust meglátogatta, Engel Keresztely- 

 nél , Geschichle des Uagr. Reichs. II. Th. p. 379. „Der Grossgraf ist ein bejahrter 

 Mann, ügymond, Er ist, wie man mir erzáhlte, der námliche , der eheniahls Sig- 

 munden , König von Böhmen und Ungern, seitdem Kaiser , ergriíF und in Arrest 

 setzte, und ihn auch durch Vergleich der Gefangenschaft't entliess." — Miután Zsig- 

 mond elfogatott, az egész ország fölzendült ellene: „Propter generalem universorum 

 regnicolarum nostrorum, ob effectum ipsius nostrae captivitatis, in unam voluntatem 

 factam confoederationeni." Zsigmond 1400. évi levelében Fejér Györgynél, Codex 

 Dipl. Tom. X. Vol. 2. p. 751. Ebből az is bizonyos, hogy Zsigmond' fogságát 1399. 

 évnek végénél, és 1400. elejénél más időre nem tehetjük, 



*) Virág Benedek , Magyar Századok' II. kötetében a' 341. lapon Engel Ke- 

 resztely után GeschiclUe des Ung. Reichs. II. Th. p. 214. a' Garaiaknak édesanyját 

 Ilonának nevezi ; de Wagner Károly szerint , Collectauea Genealogico Uistorica , 

 Decad. IV. p. 65. Ilona nem anyjok, hanem H. Miklós' hitvese volt: „Uxores duas 

 habuit, alteram Helénám Lazari Despotae Serviae filiam: alteram Annám, Comitem 

 Ciliae , et Barbaráé Regináé Hungáriáé sororem germanam." I. Miklósról pedig 

 p. 54. csak ezeket mondja: „Reliquit, porro, Nicolaus trés liberos: Nicolaum 11. 

 Joannem VI. et Helénám Nicolai de Zeech uxorem." 



') Nem igaz tehát, hogy akkor Zsigmond térdre esett , sírt, és tárt karokkal, 

 siralmas szemekkel könyörgött volna Garanő előtt, mint Thuróczi P. IV. Cap. 10. 

 hallásból meséli. Thuróczi' regéjén Virág Benedek is mohón kapott: „el lehet hinni, 



