ZSIGMOND császár' ÉS M. KIRÁLY* ÉLETE. 163 



itgymond , Magyar Ssnsadok II. köt. a' 341. lapon; mert szerencsétlenségét sokszor 

 említi leveleiben, a' mi nem mutat nagy szívet, és fölemelkedett lelket." — Az erős 

 féríiaklioz, igaz, nem illik gyáva emberek' módjára sopánkodni. De leveleit maga 

 Zsigmond nem írta, hanem cancellariusai; nem is a' királyért , hanem a' megaján- 

 dékozottak' tekinteteért vétetnek föl oklevelekbe a' történetek ; hogy a' késő mara- 

 dék is lássa, miben állott érdemök. Ezt a' dicséretes szokást pedig folyton követjük; 

 mert ha adományleveleink a' cancellaria' közönséges sovány szavainál egyebet ma- 

 gokban nem foglalnának , a' históriából csakhamar kifogynánk. En a' szemes és 

 ügyes Zigmondról ellenkezőt tartok ; kevés király ment annyi és olly nehéz vitákon 

 keresztül , mint ő ; még sem bukott bele. Elete' fogytáig tartott szerencsétlenségekkel 

 küszködve öregedett meg, a' mi nem nyiilszívű 's gyenge lélek', sem gondatlanság' 

 jele; mert velők mindenkor megbirkózott: 's ha földre verték, sem linta meg a' csa- 

 tát , mint a' puha Venczel bátyja , ki szomjas torkát az impérium' boldogságánál na- 

 gyobbra becsülvén , hogy boros kancsók mellett dőzsölhessen , nagy pénzen szerzett 

 méltóságával nem gondolt. 



') Ezeket el lehet hinni; mert az özvegy Erzsébet királynő, mint némelly 

 asszonyok, uralkodásra vágyott, 's boszüt űzött; azaz, észszel nem élt, hanem in- 

 dulatoskodott. — Mária sem ütött édesatyjára , Lajosra. 



') lUy fontosán csak Zsigmond király szólhatott: hogy rajta jobbágyi nem 

 hatalmaskodhatnak: hogy egy ország, fő nélkül, akár ki legyen az, el nem lehet: 

 hogy a' királyi vértontók kiirtatnak: végtére, mivel az alma nem esik messzebb 

 fájától; hogy a' pártütők bizonyos fekete könyvbe korommal megjegyeztetnek. — 

 Praynál Düíertatio/tes Hittorico crilicae in Annales Veteres Hunn. Avar. et 

 Uung. Vitid. fol. 1775. a' 47. lapon Albert király' leveléből olvashatni, hogy nem- 

 csak az érdemes tettek „Litteralibus historiis aeternae memóriáé tradantur": hanem 

 II. Ulászló' szájából hallhatni: hogy a' kormos pártütők sem mennek feledékenységbe; 

 Gersei Pethő nemzetségről, kik közül egy pártütő sem találkozott: „Cuius rei, ügy- 

 mond, ipsi quoque Libri Annales Kegum Hungáriáé, qui in aedibus nostris Taver- 

 nicalibus conservantur, in quibusque acta omniuiu temporumdiligentissime, et summa 

 üde conscribuntur, locupletissimi testes sünt." 



') Úgyi'iintMaróthi János bán, Gersei Pethőiek, Kanizsaiak, Stibor vajda stb., 

 kiket Zsigmond leveleibeu Fejér Györgynél, Cod. Dipl. Tom. X. l^ol. 2. magasztal; 

 különösen pedig a' Medgyesi báró Mednyánszky nagy érdemű nemzetségnek törzsökét 

 Stibor vajdát 1406. évi levelében ekkép dicséri: „Tempore, quo nonnuUi nostri 

 regnicolaeinprofundummalorum mersi, imo detestabilis satanae spiritu inflati, manus 

 ipsorum violentas , in personae nostrae olfensam , et contumeliam , temere iniecis- 

 sent, civitatemque et — castrum Nitriense — munivissent (itt elmondja , mikép vette 

 meg ostrommal Nyitra várat , 's folytatja) Ex. quo tamlaudabili et strenuo processuum 

 suorura actu, non anibigimus liberationis nostrae exordiiuii inchoavisse." Az eredeti 

 példányból. 



") ígéreteit, a' mint fogadta, szentül be is teljesítette Zsigmond: mert a' Ga- 

 raiakat a' legmagasabb polczokra emelte : jótéteményöket pedig Pray , Evkönyveiben 



21* 



