168 III, TÖRTÉNETIRÁSI-OSZTÁLVI ÉRTEKEZÉSEK. 



') Históriás könyveink erről a' kárhozatos vetélkedésről emlékeznek ugyan: 

 de arról mélyen hallgatnak, hogy Zsigmond inkább akart volna elébb a' jártas kel- 

 tés magyarokkal a' törökre, vagy jobban mondva otsmányra ütni; mint a' francziá- 

 kat, kik előtt az otsmány hadi szokás ismeretlen volt; előre bocsátani. — De csak 

 ugyan rajta is győzött a' teretoria; az okatlan udvariságot értem, mellyért illy nagy 

 kárral kellé lakolnia. Mi csoda tehát , ha krónikáink rakvák ezért panaszszal Zsig- 

 mond ellen, 's ezt a' veszedelmet annyiszor szemire hányják. — Tegyük ott félre a' 

 hiú tisztelkedéseket, hol a' közjó' ügye őszinteséget kíván , és hadd mozdítsa az előhb 

 a' közjót, a' ki jobban érti. Nem kell oda sem nemzeti elsőség, sem magas szárma- 

 zás, sem méltóság, vagy más efféle tekintet: hanem jó szív, erős lélek, és tapasz- 

 talásokon érett ügyesség. Ezen ütközet' vesztésének igazi okát is csak most tudjuk : 

 hogy a' francziák leszállván lovaikról, gyalog harczoltak ; 's hogy meleg is, nagy 

 por is lévén, egy sereg a' másikát nem láthatta: azért a' kószáló lovakat a' magya- 

 rok arra értvén, hogy már a' hegyke francziák egy lábig mind levágattak, szaladás- 

 nak adták magokat, 's ezen zavarodásért veszedelembe estek. Ezt a' nagy veszélyt 

 a' franczia irók sem tagadják; de hogy ők vezettek volna bennünket vi'zre, föl nem 

 jegyezték. 



°) Lön ez a' táborozás Schwandtner szerint, Script. Rer. Hie/ig. Tom. I. p. 886. 

 sepfember' 28. 1396. Falkenstein pedig említett könyvében //. T/t. a' ISO. lapon 

 iVürenbergi III. János Burggráfról írja , hogy akkor ő mentette volna meg Zsigmon- 

 dot a' halálos veszedelemtől: „König Sigismundus rennte zwar herbey,undbemühte 

 sich , seinen Leuten aus diesem Irrthuin zu helfen; — doch es war alles umsonst, er 

 stürtzte auch selbst mit dem Pferde , und weil ihm der Feind auf dem Halse war, 

 legte er eilig eines Dieners Kleid an, und da es an dem war, dass er entweder ge- 

 fangen , oder niedergesebelt worden ware , brachte unser Burggraf Johannes ein 

 Schiftlein , oder Kahn , zur Hand , und führte den König über die Donau , und er- 

 rettete ihn alsó aus der allergrössten Lebens Gefahr." — De Zsigmond 1397. évi le- 

 velében Fejér Györgynél, Cod. Dipl. Tom. X. Vol. 2. p. 438—453. ezeket , mellyek- 

 ről Falkenstein szólott, a' Kanizsaiaknak köszöni: „Dum — castra metati síimus 

 versus C'astrum raaioris Nicopol, ubi — terga vertendo , reflexosque gressus, cum 

 eisdem Dominó Joanne Archiepiscopo , et Magnifico viro Stephano de dicta Kanisa, 

 nostro lateri pro tuitione nostrae personae, fideliter, etferventer, iugiterqueadbae- 

 rentibus, per Danubii et Paelagi flumina in galeis reinigando, ad civitatem C'onstan- 

 tinopolitanam perveniendo — nos — deserere nullatenus voluerunt." — Kanizsaiak 

 Osl nemzetségből eredtek; Lőrincz elejöket Károly 1324. ajándékozá meg Kanizsa 

 várával: 's az óta viselték ezt a' vezeték nevet 1532ig; mert V. Lászlónak Vas vár- 

 megye' főispányának hátra maradott Ferencz fia akkor halt meg gyermekkorában. 

 Ursula leányát Ferencz' halála után, Zápolya János király, Nádasdi Tamás volt 

 nádor' kérésére 1532. fiú ágra emelte: 's ezen az úton, házasság által, a' Kanizsai 

 nemzetség' messze terjedt uradalmai Nádasdiakra szállottak. Olv. az 1834. évi Tu- 

 dományos Gyűjtemény' VII- 36 — 55. 



