192 III. TÖRTÉNETIRÁSI-OSZTÁLYI ÉRTEKEZÉSEK. 



Gold-Guldcn — waren auch die grosse Dienste , die Burggraf Friderich dem Kayser 

 geleistet, in grosser Hochachtung, und das letzte Anlehen war so gross, dass der 

 Kayser ihm in allén 400,000 Gold-Gulden, oder Ducaten verschriebcn ; welches y.u 

 derselben Zeit eine grosse Summe war — Uiber dieses kaia noch hinzu die Bezah- 

 lung vor dem Kayser zu Costnitz, zu welcher Burggraf Friderich allé Anstalten ma- 

 chen liess, auch die Anweisungen übergab, wo der Kayser Gelder auf der Reise 

 würde zu empfangen habén. — Der Tractat wardhierauf noch in diesem Jahr 1415., 

 mit Einwilligung der Chur-Fürsten , geschlossen , und die Kayserliche Declarafion 

 erfolgte den 30. Április , Kratft welcher Burggraf Friderich zu Nürenberg zu eineni 

 Marggrafen zu Brandenburg, und des Heiligen Reichs Oberstcn Cammer-Meister er- 

 kláret Avurde." — Brandeburgi ősi örökségét tehát el nem vesztegette, hanem szük- 

 ségből adta el. Nem igaz, a' mit Praij , Hitt. Hung. P. II. p. 284. mond: „Ex qua 

 prodigalitate factuni, ut Marchiam Brandeburgicam, avitamhaereditatis suae partém, 

 vendere, et amplissima latifundia, in Hungária et Bohemia oppignorare cogeretur, 

 nisi forte id aliquem excusationi locum det, quod immensam auri summám in pala- 

 lium Budense erogarit , quod omnium sui temporis Europae regum aulas, elcgantia, 

 arte, magniíicentia , et amplitudine superasse, memóriáé est proditum." — Engel is 

 túl ment az igazságon, midőn őt ekkép dorgálta: „Verschwenderisch in seinen Fi- 

 nanzen, immer geldbedürftig, und wenn er Geld hatte, unruhig und sorglos bis er 

 es wieder vergeudete." Hüpli szinte kelletinél többet mond, őt „einen bodenlosen 

 Herrn nevezvén , bey dem das Geld nie Ruhe fand." Fessler , 4. TA. p. 499—500. 



") Ugy látom , mint ha itt a' Codex' írója magának ellen mondana ; mert 

 Zsigmond valóban többet adott mint sem igért. Ha pedig szavát meg nem tarthatta, 

 •s ezt előre nem láthatta: azért vádolni nem lehet. „Exigenti promissa veterano 

 militi cumdiceret, at immoderata fűit petitio tua ; respondit miles: Poteras negare, 

 cum peterem. Nunc sine turpitudine , fidem rescindere non potes. Tum Imperátor: 

 Si e duobus alterum me ferre oportet, facilius rerum, quam fidei , famaeque iactu- 

 ram subito." Aetieas Sylv. Lib. 3. Com. in Panor. — Am Ende seiner Kegierung 

 hat er zuerst die gefahrliche Maximé ausgeübt: das den sogenannten Ketzern gege- 

 bene Versprechen nicht zu haltén." Engel, II. T/t. p. 370. — De ez nem az ő vétke. 

 ") „Neque, quod Scriptorum aliqui imperite prorsus litteris consignarunt, astus 

 et fraudis plenus, amansque." Pray , Annál. P. II. p. 324. Szóljunk itt azokról is, 

 miket Aeneas Sylvius Piccolomini , szinte Zsigmond' ismerőse följegyzett : 



Hogy az alacson hízelkedőket nem szerette: „Quum adulatores odio haberet, 

 cuidam supra modum eum laudanti , et Diis similem esse dicenti , alapas dedit : di- 

 centiqueilli, cur me caedis Imperátor? Cur me, inquit Sigismundus, niordes, adula- 

 tor." Lili. I. Comment. de reb. gest. Alphonsi. — Assentatores se veluti pestes 

 odisse cum diceret, Brunovius Veronensis respondit: Tamen nuUum genus hominum 

 magis amas, quam adulatores. Tum Sigismundus: Yincis sane , inquit, ita eniin 

 natura comparatum est, ut cum vitandos esse adulatores dicimus, tum maximé illis 

 haereamus. Nam nec tu mecum tam diu fuisses, nisi meis moríbus blandiri asve- 

 visses." De diciis Sigismundi et Friderici Imp. 



