lí. 



A' LEGKISEBB NÉGYZETEK' ELVE. 



BITNICZ LAJOS R. TAGTÓL. 



1. §. 



Idóttünk a' természettudomány nemcsak külső alakra hanem belső 

 értékre nézve is hatalmas lépésekkel halad előre. Haladását nagy rész- 

 ben a' mathesisnek küszüni, azon nagy eszküzaek , melly az emberi 

 észt oUy sikeresen segíti legsulyősb nyomozásiban , hogy az azzal nem 

 élhető , mint gyáva gyermek kénytelen hátramaradni az után , ki állítása' 

 valóságát 's bizonyosságát ezen próbaktívön képes megmutatni ; mert 

 csak ezen utón érhetni el, a' mit embernek tudni, a' sző' szoros értel- 

 mében tudni , engedtetett. Nevezetes egyebek közt és nagyon érdekes 

 a' mód, melly szerint a' hihetőségi számolás (calculus probabilitatis) 

 több , ugyanazon tárgyról tett tapasztalatok' egymástól elütő következ- 

 ményeinek középértékét meghatározza. Lagrange közlött e* czélra egy 

 szép módot, melly előteszi, hogy a' tapasztalásban ejtett hibák' törvé- 

 nye ismeretes , és Laplace is mutatott bizonyos analyticai műfogás által 

 hasonlóan e' czélhoz vezető utat. Könnyű belátni , hogy minden egyes 

 tapasztalat' következménye a* középérték' meghatározására egy egyszení 

 egyenletet nyújt, melly segédegyenletnek (Bedingungsgleichung) nevez- 

 tetik. Ha csak egy elemet kellé meghatározni, Cotes' útmutatása sze- 

 rint a' segédegyenleteket úgy intézek , hogy ezen elem' sokszoroztatója 

 (coefliciens) mindannyiban állító legyen ; összeadák azután az egyenle- 

 teket, *s az így származott vég- vagy alapegyenletből (Fundamental- 

 gleichung) kifejték az elem' értékét. Ha pedig több elemet kelle meg- 

 határozni , nem ismertek semmi egyenes utat a' segédegyenletek' kö- 

 xünséges , helyes összekapcsolására , megeléglék az egyenletek közül 



