IV. 

 AZ ÜGYÉSZEKRŐL. 



OLVASTA , 



MIDŐN RENDESTAGI SZÉKÉT ELFOGLALNA, 



a' m. t. t.' nagy gyűlésében, sept. 14. 1835. 

 SZTROKAT ANTAL. 



Quique sui memores alios fecere merendő : 



Omnibus hi3 nivea cinguntur tempóra vitta. 



Virg. 



A' régi idők' szakain elmélkedni kezdőnek , minden tárgyra nézve 

 csak a' zsidó nemzeti maradványok nyújthatnak őskorú legelső írási 

 adatokat. Értekezésemet tehát nekem ő rajtok kell kezdenem. A' per- 

 lekedők nálok, valamint más zsengéjekben lévő nemzeteknél, ügyes 

 hajaikat jobbára személyesen adták elő, mig utóbb a' szükség ugy hoz- 

 ván magával , ügyészekhez ') is folyamodtak , kik a' bíróságnak nyilvá- 

 nosan elébe terjesztették az ügyet , a' perlekedőknek jobb feleken állván. 



^) Ügyész , mások szerint ügyvéd szó iránt az irók között meghasonlás vagyon, 

 ugy látszik, hogy ügyvéd szót többen pártolják; sőt az ügyész szó ellen folyóirá* 

 sainkban több értekezések is jelentek meg , mellyekben az álli'tatik , hogy az ász és 

 ész ragu szavak nemtelen foglalatoskodást tárgyaznak. Mindezek azonban engemet 

 meg nem győzhettek az ügyész szónak helytelensége felől; sőt ezt mindig helyesnek, 

 az ügyvéd szót ellenben hibásnak tartottam. A' miivész, költész szókat elfogadtuk, 

 valljon ez nemtelen tárgyak körüli foglalatoskodást jelent-e? A' kerlészség, kivált 

 a'topiaria, nemde nem a' szép mesterségek közé tartozik-e? A' szi/iész szó is, ugy 



