A BUDAI LUKACSFÜRDOROL. 



177 



A BUDAI CSÁSZARFÜRDÖ KÉT FORRÁSÁNAK VEGYBONTÁSÁRÓL, 

 Molmr János. 



A bécsi császári Akadémia közlönyének *) 38-dik kötetében 497. lapján 

 J. J. Pohl tanár úr által a budai csaszárfürdöi ivóküt és valami Amazonforrás vi- 

 zének vegybontása terjesztetik elü , mely szerint ezen ivókút vize az égvényes 

 források osztályához tartoznék. 



A magyar Természettudományi Társulat megbízásából 1851-ben Budán 5 for- 

 rásvíznek vegybontását írtam le az Evkönyvek 3-ik kötetében (1851—1856), és 

 különösen az volt törekvésem a 17-ik lapon elősorolt kísérleteim által, hogy 

 magamat meggyőzzem , miszerint ezen források szénsavas alkálit tartalmaznak-e 

 vagy nem. Közvetlen kísérletek mindig tagadók voltak. Később a Lukácsforrás- 

 nak vegybontásánál a természetben találtam új bizonyságot, mert a víz kedvező 

 körülmények közt kénsavas meszet és kénsavas magnesiát rakott le , mit ég- 

 vényes víz nem tenne. Különösnek látszik, hogy Pohl tanár úr maga 

 is a kiválmányában 528. lapon kénsavas meszet hoz alkatrészül elü. — Az én 

 meggyőződésem szerint az előadott okaimnál fogva a budai meleg források összes 

 csoportja nem az égvényes, hanem a meszes melegvize khes so- 

 rozandó. 



Dr. Pohl szerint következő mennyiségek találtattak 1000 rész vízben: 



öszveg 0,66578 



•) Sitzungsberichte Nr. 25. Sitzung v. 17. Nor. 1859. 



13 



