22 



i mortere med efterfølgende sigtuing, saaledes som tydelig kan sees 

 paa fig. 8, der er en kopi efter et gammel ægyptisk vægmaleri. Det 

 vil indsees, at denne methode skaffer et meget rent mel at den indre 

 kjerne, da denne er sprød og knuses let, mens skallerne er seige og 

 modstaar knusningen. Ved sigtningen vil altsaa skallerne skilles fuld- 

 stændig fra kjernen. De gamle ægyptere paa Potifar og Josefs tid 

 liar saaledes ved sine sammenkomster kunnet delikatere sig med lige- 

 saa fint og lividt hvedebrød som det, vore bagermestere nu tildags 

 laver af konditormel. Men var denne ældgamle knusningsproces end 

 teknisk fuldkommen, forsaavidt som produktet blev godt, saa var den 

 til gjengjæld saa langvarig, saa besværlig og krævede en saadan 

 mængde menneskeligt arbeide, at den i kultursamfund kun blev mulig 

 ved hjælp af et stort slavehold. Det fine brød maatte altsaa i denne 



Fig 8. 



tid betales lidit i forhold til kornet, og det maatte derfor fremstille 

 sig som et overordentlig stort teknisk fremskridt, da man fandt paa 

 at rive kornet sønder mellem stene. Herved sparedes en mængde 

 tid og arbeide, men produktet blev ikke saa fuldkomment, idet altid 

 dele af skallerne reves saa fine, at de gik gjennem sigten og blev 

 tilblandet melet af kjernen. De gamles møllestene var koniske saa- 

 ledes som fig. 9 viser. Den øvre sten dreiedes paa den nedre derved, 

 at en stang blev stukket ind i den og bevæget rundt som ved et 

 gangspil. lalfald var dette modellen for romernes haandmøller, hvoraf 

 der er fundet vel vedligeholdte eksemplarer ved Pompeis udgravning. 

 Driften af møllerne var fra først af slavindernes sag, saaledes som det 

 f. eks. fremgaar af Odysseens 20de sang, vers !I05. (Christian Wilsters 

 oversættelse). 



Tæt derved i en stue, hvor kenningens kværne var satte, 

 dagligen her tolv terner møisommelig sled med at male 

 mel af byg og livede, til marv i mændenes knogler. 



