26 



kjendt, at ogsaa stivelsen, sukkeret og fedtet deltager i dannelsen af 

 nyt legemsstof. Stivelsen bliver saaledes i ethvert fald kornets vig- 

 tigste nærende bestandel. Men dette er endnu ikke det vigtigste. 

 Det er med sikkerhed godtgjort, at ringe mængder cellulose i brødet- 

 hindrer maven fra at fordøie og opsuge de nærende stoffer, da den 

 iriterer tarmkanalen og bringer denne til at udstøde fødemidlerne, længe 

 førend alt det nyttige stof er udtrukket af disse. Grahamsbrød anven- 

 des jo derfor ogsaa som bekjendt som afførende middel. Men om 

 end brugen af klidbrød under sygelige tilstande er nyttigt, saa vilde 

 det jo økonomisk seet være høist urigtigt, at beholde klidet i melet, 

 da derved maven og tarmkanalen hindres fra at fordøie brødet fuld- 

 stændig, og store mængder nærende stof saaledes vilde udstødes 

 unyttet med afføringen. Tvertimod er det sund økonomi at lede for- 

 malingspi^ocessen saaledes, at de dele af kornet (kjernen), der passer 

 for menneskets mave, benyttes til brød, og de dele af kornet (skal- 

 leine og gkitincellelaget), der passer for komaven, benyttes til kvæg- 

 foder. De mest bekjendte og fuldstændigste forsøg for at bevise 

 denne theoris rigtighed er udførte af dr. J. K ø n i g, fra hvis verk 

 „Die menschlichen Nahrungs und Genussmittel", nedenstaaende tabel 

 er hentet: 



