49 



I saadanne egne skulde man altsaa tro, at menneskene maatte 

 have daarlige tænder, selv naar de spiser raa roer og knoller. Der- 

 imod vil mennesker, som gnaver eller spiser ben, altid optage tilstræk- 

 kelige mængder fluor, og som følge deraf faa en sund tandbygning. 



I denne forbindelse skal ogsaa fremhæves, at hos en stor mængde 

 frankiske og romerske hjerneskaller, som er undersøgte af dr. 

 Beninger i Mainz fandtes der ingen med daarlige tænder. 



De planteædende dyr \^1 altid med lethed være istand til selv 

 paa fluorfattig jordbimd at optage fluor i tilstrækkelige mængder, da 

 der hyppig f. eks. efter sterk regn hefter jord til græs og urter. 

 Selv om dyret ikke netop sluger en nylig oprevet rodstok, saa kommer 

 ^^sselig alligevel en stor mængde jord ned i maven. 



Fra de planteædende dyrs ben kommer da fluoret ind i rovdyrenes 

 legemer. Det er værd at lægge merke til, at dja-, som optager 

 meget jord sammen med næringen, udmerker sig ved haarde tænder, 

 saaledes flodhesten og hvalrossen, der river muslinger løs fra stranden. 

 Fremfor alt er dette tilfældet med et af forverdenens dyr, dinotherium, 

 som meget lignede flodhesten i levevis, og hvis tænder har ligget i 

 jorden i uhyre tidsrum næsten uden spor af forandring. 



Dette er dog altsammen kun formodninger, men beviserne derfor 

 er det meget vanskelige at føre. Man maatte til den ende foretage 

 en mængde analyser saavel af planter som af den jordbund, hvori de 

 vokser; men disse analyser er meget vanskelige og ki'æver lang tid. 

 De mangler derfor endnu den nødvendige nøiagtighed. Professor 

 D e n i n g e r har derfor slaaet ind paa en anden vei foråt komme til 

 et resultat. 



Han har anstillet iagttagelser paa mennesker i de sidste aar. 

 Disse iagttagelser vårede for nogle menneskers vedkommende 8 for 

 andre 5 aar. Han gav forskjellige personei- omtrent 0.12 gr. pulveri- 

 seret fiuorcalcium om dagen. Han valgte fluorcalcium, tiltrods lor at 

 dette stof er meget vanskeligt at opløse, fordi han antog, at fluoret i 

 denne forbindelse optoges af naturmenneskene med den jord, som 

 liænger ved rødderne. Det viste sig, at samtlige personer meget godt 

 taalte de indgivne doser, og alle glædede sig hele tiden ved det 

 bedste velbefindende. At fluor ogsaa i sine opløselige forbindelser, 

 som f. eks. fluornatrium, -ikke har de ringeste ulemper, fremgaar af 

 forsøg, anstillede med andre formaal for øie af dr. P i s o 1 1 i med dette 

 salt. Temmelig store doser af dette stof taaltes godt. I ethvert fald 

 ..Naturen" 4 



