67 



Madium, Java, ved siden af levninger af pleistocene pattedyr og kryb- 

 dyr en tand og nogle ben af en stor menneskelignende pattedyrf orm. 

 Tundet laa i et fiodleie, 1 meter under den tørre tids flodsengsniveau. 

 Man fandt først en jæksel, den 3die molartand paa høire side, og en 

 meter fjernet fra dette sted fandt man en hovedskaal, det øverste 

 af en hjerneskalle, der udmerkede sig Ved sin usædvanlige størrelse og 

 ved, at den havdé en høiere hvælving end den, som man finder paa 

 hjerneskallen hos chimpansen. Aaret efter i august 1892 i den tørre 

 aarstid fandt man 15 meter ovenfor det tidligere sted og i samme 

 niveau et 1 a a r b e n, der fuldstændig ligner et menneskes. D u b o i s 

 gaar ud fra, at disse nævnte dele har tilhørt samme individ og at 

 man af deres form maa antage, at de har tilhørt en pattedyrart, der 

 ikke kan slaaes sammen med nogen af nutidens a b e a r t e r, heller 

 ikke kan den ansees for menneske; derimod maa man opstille den 

 som en egen form, et slags „abemenneske", som har staaet imellem 

 ■de anthropomorphe aber og mennesket, hvorfor han opfører den som 

 en egen slegt, pithecanthropus. 



Hovedskaalen (o: det øverste af kraniet) af denne merkelige 

 form er aflang egformet (fig. 11 og 12). De supraorbitale fremstaa- 

 «nheder (o: bueformede fremstaaenheder over øienhulerne), glabella 

 (o: partiet midt i panden) og pandehulhederne er meget udviklede, 

 mens der er en sterkere indsnevring bagenfor panden i lighed med, 

 livad der findes hos aberne. Kraniesømmene sees ikke, da de vistnok 

 for en væsentlig del er sammenvoksede. Tindinglinierne er adskilt 

 ira hinanden ved et større mellemrum. Selve kraniehvælvingen er meget 

 lavere end paa skallerne af europæere, men høiere end hos de men- 

 neskelignende aber, og i sammenligning med disse rager fremstaaen- 

 hederne over øienhulhederne ikke saa langt frem; derimod er den 

 øverste nakkelinje paa baghovedbenet tydeligere. Længden af hoved- 

 skaalen er 185 mm., den største bredde 130 mm. og længdebredde- 

 indeks 70 — altsaa en udpræget langskalle. Dubois har ogsaa gjort 

 en tilnærmelsesvis beregning af hovedskallens kapacitet eller rumind- 

 hold i tilfælde af, at den havde været hel, og fundet, at kapaciteten 

 er omtrent -/a (ca. 1 000 ccm.) af den hos mennesket, mens, som 

 bekjendt, de største anthropomorphe abers skajlekapacitet er omtrent 

 V4 — V3 ^^ menneskets. Dubois mener nu, at denne forholdsvis store 

 skallekapacitet, der omtrent er lig det „fysiologiske minimum" af 

 menneskets, endvidere mangelen paa fremstaaende benkamme paa 



