75 



dom. I det hele gjør det sig fra engelske forskeres side en meget 

 nøgtern opfatning gjældende. Der foreligger altfor lidet materiale til 

 at kunne begrunde en afgjørende mening. 



Fra fransk side foreligger der udtalelser fra en af de yngre,, 

 inden anthropologien meget anseet, forsker, nemlig prof. L. Man o u v r i e r 

 i Paris. I sit første skrift (januar 1895) om „Pithecanthropus som 

 antaget forløber for mennesket" forholder han sig kritisk reserveret 

 og ender med, at det sparsomme materiale ikke kan lede til njgen. 

 definitiv afgjørelse, men at det vistnok havde sin theoretiske interesse. 

 I en senere udtalelse (Deuxiéme étude sur le Pithecanthropus arectus 

 comme précurseur presumé de l'homme, Bull. Soc. d'Anthrop. de Paris, 

 t. VI [IVe serie]) slutter han sig mere uforbeholdent til Dubois's op- 

 fatning af det givne fund, og han opstiller 2 antagelser: 1°: I den 

 pleistocene tid levede paa Ja\a en menneskerace, der kraniologisk var 

 at anse at staa imellem de laveststaaende hidtil kjendte menneskeracer 

 og de anthropomorphe aber. 



2 " eller : I den pliocene tid levede paa Java en anthropomorph 

 abe, der gik paa to ben og var efter sin hjerneud vikling (vel rettere 

 hjerneskaludvikling, ref.) at stille imellem de høieststaaende hidtil 

 kjendte aber og mennesket. 



I grunden er dog disse to hypotheser, seet fra et evolutionistisk 

 synspunkt det samme. Manouvrier mener ogsaa det. Det var,, 

 efterat M. høsten 1895 havde havt anledning til selv at undersøge de 

 af Dubois fundne skeletdele, at M. forandrede sin tidligere reserverede 

 holdning for at slutte sig til Dubois's konklusioner; benstykkernes ens- 

 artede fossile tilstand overbeviste ham om, at de maatte tilhøre samme 

 individ. Han gjennemgaar nu nøie de enkelte dele, sammenligner dem 

 med de ældste fund af virkelige menneskekranier — nemlig neander- 

 thal-hovedskaalen og kranierne fra Spy og Cro Magnon — og kon- 

 struerer op, hvorledes kraniet af jnthecanthropiis sandsynligvis har 

 seet ud (kfr. fig. 16) og han finder, at den fundne hovedskaal beret- 

 tiger fuldstændig til her at opstille en form, som paa den ene side 

 har staaet nær de laveste menneskeracer og paa den anden side ikke 

 meget fjernet sig fra de menneskelignende eller anthropomorphe aber. 

 Kun i uvæsentlige ting er hans opfatning afvigende fra Dubois's. 



I det øieblik, at man er overbevist om, at de fundne skeletdele 

 hører sammen, er den af Dubois og med tilslutning af Manouvrier opstil- 

 lede antagelse meget naturlig. Manouvrier kunde derfor ogsaa med 



