77 



Biogeografien. 



Biologien er læren om livet. Denne har især efter Dar w ins. 

 epokegjørende arbeider og under den senere diskussion om udviklings- 

 læren stedse arbeidet sig fremover paa forhen ukj endte og uanede 

 baner, har skaffet den menneskelige forskning nye synspunkter og 

 stillet den nye store opgaver. Dog maa vi bekjende: livets dybeste^. 

 inderste gaade har den dog endnu ikke kunnet raade. 



Livet hører imidlertid kun hjemme paa jordoverfladen. Jordens, 

 dyb er alt livs grav, og de rester af et fordums rigt organisk liv, 

 der i form af stenkul, forsteninger af dyr o. s. v. udgraves i dybe 

 schakter og underjordiske lag, giver os netop beviserne for, at de 

 strøg, hvor disse rester findes, engang har hørt til jordoverfladen, og 

 kun ved de forandringer, som jordskorpen i tidernes løb har under- 

 gaaet, faaet sin nuværende beliggenhed. 



Jordoverfladen maa dog her ikke tåges i dens daglige snevre 

 betydning. Til jordoverfladen hører nemlig først det ydre faste dække 

 „litosfæren", dertil kommer saa det altomgivende luftformige hylle 

 „ atmosfæren" og det flj^dende dække „hydrosfæren", der kim tildels, 

 omgiver jorden. 



I alle disse dele finder vi en rigdom af livsytringer og livsformer, 

 og det er derfor naturligt, at den videnskab, der netop har jordover- 

 fladen som sin specielle uudersøgelsesgjenstand, nemlig geografien,, 

 ogsaa maa drage livet paa denne overflade ind under sin betragtning; 

 thi den belivede og ubelivede natur staar ved en uendelighed af veksel- 

 virkninger i nøieste forbindelse med hinanden. Vi faar derfor den 

 gren af geografien, som vi benævner biogeografien, og ligesom 

 geografien er læren om den rumlige fordeling af gjenstandene paa 

 jordoverfladen, blir biogeografien læren om livets udbredelse over 

 jorden. Den staar derfor i nært slegtskab til biologien. 



Grænserne for det organiske liv rækker theoretisk saa langt, som^ 

 der gives eksistensbetingelser, og betragter vi naturen selv, saa vil vi 

 overalt paa jordoverfladen, saalangt vore undersøgelser naar, finde liv 

 i større eller mindre fylde. 



I de høieste luftlag, som mennesket har naaet op i, findes der 

 sporer og infusoriekimer, og høit over Andernes toppe flyver endnu 



