84 



den sydlige halvkugle at løbe ud i tre spidser Sydafrika, Sydamerika 

 og Australien med Ny-Seeland.^) 



Disse spidser er saaledes vidt fjernet fra hinanden ved store have, 

 der danner den skarpeste grænse for alle paa landjorden levende orga- 

 nismer. Selv mennesket har først paa et høit kulturtrin formaaet at 

 bryde denne hindring. 



Vi ser det organiske liv i høi grad paavirket i sin udbredelse af 

 dette forhold mellem land og hav. Rundt nordpolen, hvor fastlandet 

 har trængt sig sammen, finder man ogsaa et ensartet liv, de samme 

 plante- og dyrearter; man kan her tale om en cirkumpolar flora og 

 fauna. Gaar man sydover, indtræder der en spaltning, som stedse 

 vokser mod ækvator og over denne, indtil vi endelig finder en helt 

 forskjellig udvikling paa de tre i havet udløbende spidser af kontinen- 

 terne. Denne centralisation, saa at sige, om nordpolen er et karak- 

 teristisk træk, der for biogeografien er af overordentlig vigtighed. 



Ogsaa jordens konfiguration forøvrigt viser sin dybe indflydelse ; 

 have, sunde og kanaler danner altid grænsor for planter og landdyr. 

 Naar vi derfor i England træffer pattedyr, krybdyr og ferskvandsfiske, 

 maa vi antage, at der engang har været en landforbindelse mellem 

 Storbritannien og det vestlige Europa, og naar vi paa den anden side 

 i England ikke finder former, som ellers optræder i Vesteuropa, maa 

 disse være indvandrede senere, efterat denne forbindelse var afbrudt. 

 Dette viser, at jordoverfladens udseende i tidligere geologiske tidsrum 

 i sine virkningei- paa livsformernes udbredelse naar helt ned til vore 

 dage ; flere eiendommeligheder i vor nuværende plante- og dyregeografi 

 finder først sin forklaring, naar man gaar tilbage i jordens historie og 

 undersøger de forskyvninger mellem land og hav, som har fundet sted 

 i tidligere perioder. Man har i Mellemeuropa fundet levninger af dyr, 

 som utvilsomt hører hjemme paa stepperne og i tørre egne; vi tør 

 derfor slutte, at der i Mellemeuropa sandsynligvis engang har væ.ret 

 et tørt steppegebet med sin steppeflora, og det i en ikke saa fjern 

 tid. Senere var her det udstrakte skogstrøg, som vi kjender fra de 

 romerske beskrivelser af det kolde og fugtige Germanien. 



Livet i havet møder ikke saamange hindringer som livet paa land. 

 Her er derfor udbredelsen jevnere. Og dog kan man ogsaa her iagt- 



1) Tager man en globus og stiller den saa, at øiet falder ret paa nord- 

 polen, vil man faa det samme indtryk. Kartprojektionen giver kanske et mere 

 overskueligt billede. 



