været fanget helt op til Finmarken. Dette fiske blev i sidste halvdel 

 ■ai' forrige aarhundrede almindeligt. men aftog snart igjen foi' i midten 

 af dette aarhundrede ganske at ophøre. I de sidste decennier har 

 brygden kun leilighedsvis været fanget. Selv i den bedste periode 

 har imidlertid fangsten været meget usikker, brygden lever nemlig kun 

 af „aate" og maa derfor følge denne, som er afhængig af strømfor- 

 holde, vind og veir. Kun hvis strømmen fører aaten under kysten, 

 kommer brygden der. 



Paa Bergenskysten var Griæsvær og Kvalvaag, Stolmen, hoved- 

 ;sædet for brygdefangsten. Fisket forsøgtes her for første gang i 

 1790 af H. Christie, der var handelsmand paa Kvalvaag. I den 

 første tid var det meget indbringende, i 1800 blev saaledes i dette 

 distrikt fanget ikke mindre end 31 dyr. Men her, som andetsteds, 

 forsvandt brygden, og i de sidste 42 aar har ikke noget eksemplar 

 været fanget paa denne del af kysten. 



Ved Nordlands kyster kom brygden under land omkring St. Hans; 

 længere sydpaa først i juli eller august. Fisket vårede til ud i sep- 

 tember. I den første del af fangsttiden var det forholdsvis let, 

 thi da strøg brygden langs taregrundene inde ved land; senere tråk 

 den sig længere og længere ud fra land, saa at fiskerne i slutten af 

 fisket ofte maatte flere mil tilhavs. 



Ved fangsten benyttedes kun aabne baade, seks- eller otteaarmger 

 med 3 — -4 mands besætning. Om selve fangsten siger magister Jonas 

 E,amus i sin „Norriges beskrivelse", at brygden „fanges ikke med 

 krog, men den løber oven i våndet ret efter baaden i kjølvandet saa 

 nær, at man med en fiskekniv, bunden paa en roerstage, kand stinge 

 ham i øiet, hvorefter hand forfølger baaden lige til landet eller til en 

 holme, hvor hand bliver fangen". Fuldt saa gemytlig har nok fangsten 

 ikke været; snarere har den været farlig og anstrængende, efter hvad 

 en gammel fisker paa Stolmen fortalte, som i sin ungdom deltog i den. 



De redskaber, som benyttedes, var harpun, spyd eller lanse og 

 •en lang kniv. Her er af bildet (fig. 19) lansen (a) og harpunen (b — d). 

 Af kniven har jeg desværre ikke kunnet skaffe nogen tegning. Efter 

 beskrivelse maa den have lignet de knive, som hvalfangerne bruger 

 ved afspækning af hvalen. Harpunen kastes ikke, men stikkes ind i 

 dyret, dilf er derfor forsynet med en holk, hvori der ganske løst sidder 

 ■en lang træstang. Den bestaar af en 65 cm. lang og 1.6 cm, bred 

 jernstang, i hvis øvre ende er et øie. Til dette er den bevægehge 



