89 



harpiinspids (d) fæstet. Denne er 26.5 cm. lang og 4.5 cm. bred. 

 Med en ring af tougverk holdes den i stilling. Naar nu harpunen 

 stikkes ind i dyret, glider ringen af, og ved et ryk i harpunlinen eller 

 ved at træstangen trækkes ud af harpunen, stiller spidsen sig paa 

 tvers i saaret, saaat harpunen ikke kan glide ud. Lignende harpuner 

 bruges den dag idag af vor skjærgaardsbefolkning til fangst af de 

 mindre hvaler, saasom spækhugger og springer ('kfr. Brunchorst: 

 Hvalfangst i den bergenske skjærgaard; „Naturen" 1889, pag. 161). 

 Ogsaa størjen fanges paa samme maade, men størjeharpunen er noget 

 mindre, ligeledes er harpunlinen smekkrere end den, der brugtes ved 

 brygdefangsten. 



I baadene fandtes op til 300 favne line, der laa opkveilet, saaat 

 den med lethed kunde løbe ud. Ifølge G u n n e r u s var undertiden 

 tomme tønder fastbundne til linen, „ tildels og fornemmelig for at 

 matte den vel ud, men tildels og for at kunne finde den desto lettere 

 igjen, om veirets haardhed ikke skulde tillade at følge den længer ud 

 i havet — — ". 



Brygden er et fredeligt dyr, som det ikke var vanskeligt at 

 komme nær. I stille, varme solskinsdage ligger den og soler sig oppe i 

 vandskorpen. Undertiden fulgte den ogsaa efter baaden i dens kjøl- 

 vand. Naar harpunen sattes i den, stak den først tilbunds, derpaa 

 bar det tilhavs. Det gjaldt da, at linen var klar, thi den satte afsted 

 med stor fart. Nilsson, som har givet en udførlig beskrivelse af 

 fangsten, siger, at harpunlinens friktion mod baadessingen var saa sterk, 

 at man maatte øse vand paa denne, foråt den ikke skulde antændes. 

 Var dyret magert, kunde det slæbe afsted med baaden baade en og 

 to dage, mens et fedt dyr var sprængt allerede efter 3 — 4 timers, 

 forløb. Naar brygden var udtrættet, haltes linen ind. Halefinnen 

 afskares, dog ikke fuldstændigt, da dyret i saa tilfælde med hale- 

 stumpen vikle have knust baaden. Derpaa dræbtes dyret med lansestik, 

 og blev saa bunden fast til baaden, saaledes at det laa med 

 bugen i veiret. Ved leverens forkant skares nu et saa stort hul, at 

 man kunde komme til at afskjære de baand og ligamenter, som holdt 

 leveren. Tilslut aabnedes bugen fuldstændig. Leveren flød nu ud^ 

 men samtidig strømmede våndet saa voldsomt ind i bughulen, at de 

 liner, hvormed brygden var fastbunden, maatte kappes, ellers havde 

 den tåget baaden med sig, idet den sank. 



Brygden jagedes kun for leverens skyld, som giver en meget fin 



